печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

власника майна: ОСОБА_3 ,

представника власника майна, адвоката: ОСОБА_4 ,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.06.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 07.08.2024 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки AUDI A8, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 58 400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) доларів США та 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.06.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України та Республіки Молдова діють організовані групи осіб, які використовуючи орендовані офісні приміщення та методи соціальної інженерії, пропонують інвестувати кошти в псевдо брокерські проекти та незаконно заволодівають такими коштами або ж під виглядом працівників служби безпеки банківських установ отримують реквізити банківських карток громадян України та шляхом несанкціонованого списання вчиняють шахрайське заволодіпня коштами громадян в особливо великих розмірах (колл-цептри).

Отримані злочинним шляхом кошти перераховують на підконтрольні банківські рахунки, після чого конвертують різними платіжними системами в готівку та крипто валюту, після чого привласнюються учасниками вчинення злочинних дій.

Шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, встановлено осіб, які безпосередньо причетні до скоєння даного кримінального правопорушення, коло їх зв`язків, місця їх фактичного проживання та адреси можливого знаходження речей, предметів та документів, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до офіційно отриманої інформації від Національної слідчої інспекції Управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ республіки Молдова, установлено, що до злочинної групи входять громадяни України, а колл-центри знаходяться у трьох країнах: Україна, Республіка Молдова та Республіка Румунія.

Встановлено, щодо вчинення кримінального правопорушення причетний громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відіграє важливу роль в організованій групі, та здійснює злочинну діяльність на території м. Києва.

07.08.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Печорського районного суду м. Києва № 757/34881/24-к від 06.08.2024 року проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки AUDI A8, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_3 та на праві власності належить ТОВ «ВК «АВЕКС».

Так, в ході обшуку, вказаного транспортного засобу, крім інших речових доказів, що підтверджують функціонування протиправного механізму, та причетність вказаної особи до злочинної групи, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 58 400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) доларів США та 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень, походження яких ОСОБА_3 пояснити не зміг, надати підтверджуючі документи щодо походження грошових коштів відмовився.

Слід зазначити, що офіційні доходи ОСОБА_3 неспіврозмірпі з виявленими та вилученими у нього готівковими коштами.

Прокурор, зазначені вище грошові кошти відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 08.08.2024 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував. На підтвердження своєї позиції надав письмові заперечення. Зазначає, що будь-яких доказів причетності ОСОБА_3 до протиправної діяльності не надано. Не зазначається його роль та зв`язки з іншими особами про причетність яких до протиправної діяльності зазначає прокурор та слідчий. Процесуальний статус ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не відомий. Після проведення обшуку, жодних процесуальних дій з ОСОБА_3 не проводилось. Крім того звернув увагу на те, що твредження про відмову ОСОБА_3 від надання поясненьта підтверджуючих документів щодо походження вилучених грошових коштів в сумі 58 тисяч доларів США та 75 тисяч гривень є прямим викривленням фактів, що підтверджується протоколом обшуку транспортного засобу марки AUDI A8. Оскільки обшук проводився біля місця роботи ОСОБА_3 , на відповідний запит слідчого, були надані наступні документи: копія Договору №261223 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) від 26.12.2023 року у розмірі 4 000 000 грн. 00 коп. Дані документи були долучені до протоколу обшуку.

Відтак важає що клопотання про арешт майна подане без належного обґрунтування необхідності арешту майна з посиланням на відповідні докази, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Власник майна - ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.06.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 07.08.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Печорського районного суду м. Києва № 757/34881/24-к від 06.08.2024 року проведено обшук транспортного засобу марки AUDI A8, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_3 та на праві власності належить ТОВ «ВК «АВЕКС».

Так, в ході обшуку, вказаного транспортного засобу, крім інших речових доказів, що підтверджують функціонування протиправного механізму, та причетність вказаної особи до злочинної групи, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 58 400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) доларів США та 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень.

Прокурор вказує, що з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені в ході обшуку грошові кошти.

Як визначено у ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, на правову підставу для звернення з клопотанням прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, з наданих слідчому судді матеріалів клопотання не вбачається.

Прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що вилучене під час обшуку майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Окрім цього, позбавлення третіх осіб права розпоряджатися належним їм майном, за умови недоведеності їх причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у кримінальному провадженні та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до п.п. 5, 7, 9, 11 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України та Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року за № 51/401/649/471/23/125, факт вилучення речових доказів, документів, цінностей та іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з обігу) відображається у протоколі слідчої дії. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений. Усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.

В порушення вищевказаних вимог, виявлені та вилучені під час обшуку грошові кошти жодним чином не ідентифіковані, у протоколі обшуку та, відповідно, у клопотанні про арешт майна відсутні будь-які відомості про їх серійні номери. Додаток до протоколу містить опис вилучених коштів без їх ідентифікації.

Відтак, прокурором також не виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 171 КПК України, оскільки зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Статтею 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Вказане свідчить, що всупереч доводам прокурора, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як визначено у ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, оскільки слідчим суддею не встановлено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає майно. З наданих слідчому судді матеріалів не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.06.2024 року - залишити без задоволення.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 13 год. 10 хв. 24.09.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1