УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань послугувала інформація 2 управління ГУ ВБ СБ України щодо отримання інформації про особу, яка в умовах правового режиму «Воєнний стан» вчиняє дії, спрямовані на усунення перешкод в перетині державного кордону України особам мобілізаційного віку, які в подальшому перетинають державний кордон України згідно «Правил перетинання державного кордону України», затверджених ПКМ України № 57 від 27.01.1995, з корисливих мотивів.

Проведеним комплексом оперативно-розшукових заходів, слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій, достеменно встановлено що на території Одеської області діє група осіб, яка здійснює пошук чоловіків віком від 18 до 60 років, які намагаються ухилитись від призову та яким необхідно перетнути державний кордон України, проте на даний час законним шляхом цього зробити не можуть, у зв`язку із введенням в Україні правового режиму воєнного стану. В ході спілкування з такими особами учасники групи пропонують надати допомогу у незаконному перетині державного кордону України за грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США, шляхом виготовлення для таких осіб завідомо неправдивих висновків військово-лікарської комісії, на підставі яких особа звільняється від військової служби та може безперешкодно перетнути державний кордон України. Після отримання згоди від зацікавленої в перетині державного кордону особи на надання такої допомоги, учасники групи вказують час та місце передачі грошових коштів. Через деякий час після отримання коштів від зацікавлених осіб, учасники групи вказують місце, дату та час, де така особа може отримати придбаний нею висновок військово-лікарської комісії.

Станом на теперішній час досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна група осіб, до складу якої входить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому, встановлено, що зазначені вище громадяни незаконно виготовили «посвідчення військовозобов`язаного» та довідку ВЛК про непридатність до військової служби ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Грошові кошти, отримані в результаті своєї протиправної діяльності перераховують своїм спільним серед яких ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому 11.11.2024 у період часу з 20:20 год., по 22:37 год., на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_10 № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 № НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 № НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, виданий на імя ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 № НОМЕР_4 , візитка з НОМЕР_5 з анкетними даними ОСОБА_9 , розписка ОСОБА_14 на 1 аркуші, розписка ОСОБА_10 на 1 аркуші, розписка ОСОБА_13 на 1 аркуші, паспорт Республіки НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) виданий на особу TURCAN MAXIM, паспорт (документ) Республіки Молдова серія та номер НОМЕР_8 виданий на особу TURCAN MAXIM, документ зовні схожий на вкладення до паспорту Республіки Молдова (RAAI0518029), банківська карта АТ «Райфайзен Банк» № НОМЕР_9 , банківська карта АТ «Райфайзен Банк» № НОМЕР_10 , сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з № НОМЕР_11 , упаковка від мобільного оператора зв`язку «Life» з № НОМЕР_12 , аркуш паперу формату А4 із рукописним та друкованим текстом, сім-карта мобільного оператора «Київстар» на якому присутні рукописні цифри НОМЕР_13 , водійське посвідчення серія та номер НОМЕР_14 виданий на ім`я ОСОБА_9 , які вилучено до сейф-пакету № PSP 24754488, флеш-носій (карта пам`яті) чорного кольору з написом «LYNC», жорсткий диск «Toshiba» S/N: 84К8С8ЕLTC1AHDKCB36M5A01T, який вилучено до сейф-пакету № ВУМ 1010117, планшет марки «Nomi» модель «CORSA4 LIGHT», ІМЕІ: НОМЕР_15 , ІМЕІ: НОМЕР_16 , вилучено до сейф-пакету № ICR 0231978, блокнот чорного кольору з чорновими записами вилучено до сейф-пакету № PSP 3109038, системний блок чорного кольору, жорсткий диск Serial No: F3XMUA040790 який вилучено та поміщено до картонної коробки та опечатано биркою.

Зазначене майно 12.11.2024 постановою слідчого визнано речовим доказом.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_3 надала письмові заперечення проти клопотання про арешт майна, в яких зазначила, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження факту відношення вилученого майна до вчинення злочинів. Вилучене майно не має жодного відношення до кримінального правопорушення, воно не оглянуто, можливо втрачене внаслідок ракетного обстрілу. На флеш-носії містяться фотокартки дитинства, на системному блоці ігрового комп`ютеру містяться дві комп`ютерні гри, вилучений планшет є пультом для регулювання центрального теплопостачання у квартирі, на вилученому жорсткому диску міститься інформація з приводу продажу. При цьому ОСОБА_9 не є підозрюваним, та матеріали кримінального провадження не містять такого підтвердження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій клопотання підтримав, просив, у зв`язку із завантаженістю, розглянути у його відсутності.

Представник власника вилученого майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого посилаючись на свої письмові заперечення.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.І ст.170 КПК У країни,арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є Запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді, клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.332 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, проте відсутні докази, що вилучені в ході обшуку електронні пристрої мають відношення до кримінального провадження. Стороною обвинувачення не надано відповідного протоколу огляду або доказів призначення судової експертизи.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судці, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обгрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172,309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1