Справа №366/1628/24
Провадження № 1-кп/366/198/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретарясудового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Іванків матеріали кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000033 від 15.03.2024з обвинувальним актом та з угодою про визнання винуватості відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, місце роботи не зазначено, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, пенсіонера,

у вчиненні кримінального правопорушень передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом.

В підготовчому засіданні 10 вересня 2024 року суду надано угоду про визнання винуватості.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_5 вчинив пособництво в підробленні посвідчення водія офіційного документу, що видається державною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання.

В той же час, ОСОБА_5 , не маючи права на керування транспортними засобами, оскільки не вчинив дії для повернення посвідчення водія після того як був позбавлений судом права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме не пройшов позачерговий медичний огляд і не склав теоретичний та практичний іспити у органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, вирішив придбати посвідчення водія за наступних обставин.

У жовтні 2023 року в невстановлений досудовим розслідуванням точний час, перебуваючи за місцем свого проживання ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою підробки невстановленою досудовим розслідуванням особою посвідчення водія, яке згідно Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 року, є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами, через мережу Інтернет вступив у злочинну змову з невстановленою особою.

Остання повідомила, що за грошову винагороду у сумі 12500 гривень, зможе виготовити посвідчення на право керування транспортними засобами на ім`я ОСОБА_5 категорій «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С». При цьому невстановлена особа повідомила про необхідність подання персональних даних, з метою їх розміщення на посвідченні водія, що надає право керування транспортними засобами.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного, протиправного умислу, ОСОБА_5 надав вищевказаній невстановлений особі персональні дані про себе та власне фотозображення в електронній формі, які були використані в подальшому для підробки у невстановленому місці та невстановлений час посвідчення водія категорій «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С»,серії НОМЕР_1 від 27.10.2023 року, на ім`я ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_5 надав засоби вчинення правопорушення, чим сприяв підробленню посвідчення водія, достовірно знаючи, що не вчиняв визначених законодавством дій щодо повернення посвідчення водія після того як був позбавлений судом права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Через кілька днів, але не пізніше 05.11.2023 року, невстановлена особа виготовила та надіслала поштовим зв`язком ОСОБА_5 для подальшого використання посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорій «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С», на ім`я ОСОБА_5 , бланк якого не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території країни виробника України.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_5 , використав завідомо підроблений документ за наступних обставин.

14.03.2024 року, близько 16 години, ОСОБА_5 , рухаючись по АДРЕСА_1 , на автомобілі марки «ВАЗ-2107» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , був зупинений працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області для перевірки документів.

Під час перевірки документів ОСОБА_5 в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України №844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 16.09.2020 року, на вимогу поліцейського надати документи, що посвідчують право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що не вчинив дії для повернення посвідчення водія після того як був позбавлений судом права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не пройшов позачерговий медичний огляд і не склав теоретичний та практичний іспити у сервісному центрі, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім`я є завідомо підробленим офіційним документом, з метою підтвердження права керування транспортним засобом, пред`явив вказане посвідчення інспектору відділу реагування патрульної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенанту поліції ОСОБА_7 , тобто використав завідомо підроблений офіційний документ посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_5 , яке не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території країни виробника України.

10 вересня 2024 року між прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000033 з одного боку, обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Іванків Київської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та його захисника адвоката ОСОБА_4 на підставі ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Така угода відповідає вимогам статтям 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбаченихч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, узгоджують вид і розмір покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510,0 грн., за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,0 грн. Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначитиузгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник не заперечував проти укладення угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді штрафу.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, з урахуванням частини другої статті 5 КК України, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини четвертоїстатті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між обвинуваченим та потерпілим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України. Вказані злочини відноситься до кримінальних проступків. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями частини сьомої статті474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями статей 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого, який раніше не судимий і щиро кається.

Тому, слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000033 від 15.03.2024р., з однієї сторони, та обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 і призначити останньому узгоджену сторонами міру покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358КК України.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду, укладену 10 вересня 2024 року між прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00000033 від 15.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, зі сторони обвинувачення, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , зі сторони захисту,про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання

-за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510,0 (п`ятсот десять) грн.

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850,0 (вісімсот п`ятдесят) грн.

З урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу розміром п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,0 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речові докази у справі відсутні.

Міра запобіжного заходу не обиралась.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана виключно з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1