Справа № 750/2389/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/559/24
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000321 від 20.11.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, з середньою освітою, працюючий водієм тролейбуса в КП «ЧТУ», раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Скасовано арешт на тролейбус «ЕТАЛОН Т12110» інвентарний (реєстраційний) номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить комунальному підприємству «Чернігівське тролейбусне управління», накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.11.2023.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 6095 (шість тисяч дев`яносто п`ять) грн. 84 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20.11.2023, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи тролейбусом «ЕТАЛОН Т12110» інвентарний (реєстраційний) номер НОМЕР_1 , рухався міським маршрутом № 10 в м. Чернігові по вул. Шевченка у напрямку від вул. Кільцева до вул. Механізаторів.

Рухаючись у вказаному напрямку, неподалік буд. АДРЕСА_2 , виконуючи маневр повороту ліворуч, ОСОБА_9 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час з`їзду з дороги до кінцевої зупинки громадського транспорту та прилеглої території, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка сталась, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , який рухався проїзною частиною зліва на право відносно напрямку руху тролейбусу, унаслідок чого здійснив наїзд на останнього.

У результаті дорожньо-транспортної пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми - саден, синця та рани голови, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, субарахноїдальних крововиливів по випуклій поверхні правої скроневої долі та на полюсах обох лобних долей головного мозку; закритої травми грудної клітки - садна та синців грудної клітки, переломів ребер по кільком анатомічним лініям без ушкодження плеври, крововиливів в м`які тканини грудної клітки та крововиливів в тканини переднього середостіння, в тканину легень, розривів тканини легень, гемотораксу (в лівій плевральній порожнині виявлено до 800 мл рідкої крові з поодинокими рихлими згортками, а в правій плевральній порожнині - до 1000 мл аналогічного вмісту); закритої травми живота - синця та саден живота, крововиливів в зв`язковий апарат селезінки й печінки, крововиливів в жирову клітковину обох нирок, численних розривів печінки, нирок, селезінки, крововиливів в стінки та брижу товстого кишечника, гемоперитонеуму (в черевній порожнині відмічається близько 1500 мл рідкої темно-червоної крові з поодинокими, рихлими згортками); закритої травми тазу - ділянки осаднення в проекції кісток тазу, неповного зліва і повного справа розриву обох крижово-здухвинних з`єднань зі зміщенням клубових кісток дозаду, повного розриву лобкового з`єднання з розходженням суглобових поверхонь в сторони, вертикальних переломів обох клубових кісток біля клубово-крижових зчленувань, поперечних переломів верхніх гілок обох лобкових кісток, поперечного перелому гілки лівої сідничної кістки, крововиливів довкола вищевказаних ушкоджень; переломів кісток лівої гомілки та відривного перелому головки лівої стегнової кістки; численних синців, саден обох нижніх та верхніх кінцівок, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_11 . Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події внаслідок масивної крововтрати, яка ускладнила перебіг політравми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п. 10.1 (перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 10.2 (виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною настання даної дорожньо- транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого, просили змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, в іншій частині залишити вирок без змін.

Послалися на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні.

Захисник ОСОБА_10 вказував, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_9 покарання не враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, його вік, сімейний та майновий стан, відповідно до наявних даних, позитивну характеристику за місцем роботи, повне відшкодування майнової шкоди, те, що раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 не притягувався, на протязі 20 років працював водієм тролейбусу без жодних порушень правил дорожнього руху, зарекомендував себе позитивно, зауважень на нього не надходило, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не становить небезпеки для суспільства. Враховуючи вказані обставини, вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69, ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначав, що при призначенні покарання місцевим судом не в повній мірі враховано його процесуальну поведінку під час досудового розслідування та під час розгляду справи в суді, його критичну оцінку своїх неправомірних дій і наслідків ДТП, висловлення щирого жалю з приводу скоєного, щирого каяття у скоєному, що є обставинами, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Також вказує, що поза увагою суду залишились обставини та дані, які характеризують його, зокрема, що все життя постійно працює в комунальному підприємстві критичної інфраструктури, має спеціальність, яка на даний час є критично важлива для забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, характеризується виключно позитивно, має сталі соціальні зв`язки, місце події не залишав, не переховувався від органів досудового розслідування. Крім того, стверджує, що не враховано його сімейний стан, що проживає у частково зруйнованому внаслідок військових дій, будинку разом з хворою матір`ю, яка потребує постійного лікування, про яку піклується та допомагає, а також допомагає доньці, яка має малолітню дитину та втратила чоловіка-військовослужбовця, який загинув внаслідок ракетного удару на місто 17.04.2024. просить врахувати зазначені обставини та звільнити від призначеного основного покарання з іспитом строком.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених в них підстав, думку прокурора та потерпілої, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, як і кваліфікація дій обвинуваченого, ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі статті 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних щодо особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів та особу обвинуваченого, а саме, що за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання у мінімальному розмірі за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки що настали, особу винного та інші обставини справи, місцевий суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника та наполягала на залишенні ОСОБА_9 реальної міри покарання, призначеної судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як про те зазначено в апеляційних скаргах, оскільки ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали від кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставини, що пом`якшує покарання місцевим судом враховані і підстав для застосування ст. 75 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання з іспитовим строком, також не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст., ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4