Справа №463/9206/24
Провадження №1-кс/463/7751/24
У Х В А Л А

14 жовтня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 03.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000653 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, -

в с т а н о в и в :

Скаржники звернулися до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 03.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000653 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України. Просять таку скасувати.

Скаргу мотивують тим, що оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 03.09.2024 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000653 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України. Скаржники зазначають, що розслідуваним в межах кримінального провадження №0000653 кримінальним правопорушенням їм завдано шкоду. Вважають дану постанову невмотивованою та необґрунтованою, такою, що порушує їх права, у зв`язку з чим просять її скасувати.

Скаржники в судове засідання не з`явилися, просили розгляд скарги проводити у їх відсутності, вимоги скарги підтримують та просять задовольнити.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя враховуючи клопотання скаржників, вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржників на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000653 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до слідчого із заявою про визнання їх потерпілими, однак отримали оскаржувану постанову, якою у визнанні їх потерпілими відмовлено.

Слідчий дану постанову мотивує тим, що досудовим розслідуванням не встановлено завдання останнім майнової чи моральної шкоди.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявникам шкоди та врахувати те, що саме за їх заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржників, що відмова у визнанні їх потерпілими слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової та моральної шкоди заявникам не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявників факт заподіяння такої шкоди.

Крім цього, слід зазначити, що У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

постановив:

Скаргу - задовольнити.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 03.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000653 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1