"02" жовтня 2024 р. Єдиний унікальний № 371/639/24
Номер провадження № 1-кп/371/197/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Миронівка

ЄУН 371/639/24

Провадження № 1-кп/371/197/24

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000058, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Бужанка Лисянського району Черкаської області, має професійно-технічну освіту, одружений, має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю першої групи, раніше не судимий,

за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Встановлені обставини кримінального правопорушення

За встановленими обставинами кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дії з пособництва у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою його використання, та використав такий завідомо підроблений документ за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 2 квітня 1994 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», пунктом 7 якої передбачено, що посвідчення видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби, 17 березня 2024 року скористався пропозицією невстановленої в ході досудового розслідування особи та вирішив замовити посвідчення водія.

17 березня 2024 року ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з метою отримання підробленого посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою месенджера «Facebook» розпочав спілкування з невстановленою особою щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа у виді посвідчення водія. Вказана особа повідомила про необхідність надати персональні дані та особисту фотокартку із його зображенням, які буде використано для підробки посвідчення водія. Обвинувачений надав відомості про свої персональні дані та особисту фотокартку з метою внесення відомостей про його особу до підробленого документа, чим створив сприятливі умови для виготовлення підробленого документа.

У подальшому вищевказана невстановлена особа у невстановленому під час досудового розслідування місці виготовила підроблений документ у виді посвідчення водія, яке надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури: посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В», «СІ» від 22 березня 2024 року, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_4 .

10 квітня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи в місті Золотоноша Черкаської області, отримав від вищевказаної невстановленої в ході досудового розслідування особи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 22 березня 2024 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Усвідомлюючи той факт, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 є підробленим, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, обвинувачений ОСОБА_4 з моменту отримання зазначеного посвідчення водія почав використовувати вказаний завідомо підроблений документ.

12 квітня 2024 року приблизно о 21 год 35 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , будучи учасником дорожнього руху в якості водія автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21061» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу інспектора ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, достовірно знаючи, що посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без прав водія, ОСОБА_4 пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений документ - посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , і у такий спосіб використав його.

Згідно висновку експерта, отриманого за результатами технічної експертизи документів, наданий на дослідження бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 22 березня 2024 року на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту, аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України. У посвідченні водія з серією та номером НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_4 , поліграфічні способи друку не використовувались.

Позиції учасників судового провадження

Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив, визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин надав показання.

Прокурор відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації своїх дій, стали передумовами здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційному порядку.

З показань обвинуваченого слідує наступне.

Після народження дитини вони з дружиною мали сімейні проблеми, переїздили до іншого місця проживання, тому була потреба перегнати транспортний засіб. Водія він не знайшов, вирішив придбати посвідчення водія через оголошення у мережі «Facebook». Раніше отримане посвідчення водія десь втратив, автомобілем довго не керував.

17 березня 2024 року він розпочав спілкування з невстановленою особою щодо отримання посвідчення водія, на вимогу вказаної особи надав свої персональні дані та особисту фотокартку.

Згодом, у квітня 2024 року у відділенні ТОВ «Нова пошта» у місті Золотоноша Черкаської області він отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я.

12 квітня 2024 року у вечірній час він їхав за кермом автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21061» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до місця нового проживання до АДРЕСА_3 , під час перевірки документів, на вимогу працівника поліції пред`явив для перевірки підроблений документ - посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 .

У вчиненому обвинувачений щиро кається, повністю усвідомлює протиправність вчинених дій, зобов`язується протиправних дій надалі не вчиняти, просить суворо не карати.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допит обвинуваченого здійснено відповідно до правил ст. 351 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, тому суд вважає викладені фактичні обставини кримінального правопорушення достовірними.

З показань обвинуваченого суд дійшов висновку про визнання ним всіх обставин, які встановлені досудовим розслідуванням, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

З огляду на наведене, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

Діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце, ці діяння полягають у пособництві у підробленні офіційного документа у виді посвідчення водія, яке видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою його використання, оскільки обвинувачений обіцяв придбати та придбав таке посвідчення, усвідомлюючи факт його підроблення, та використанні завідомо підробленого документа у виді посвідчення водія. Ці діяння містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Обвинувачений є винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та підлягає покаранню за вчинене.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

ОСОБА_4 є особою з інвалідністю І групи, за місцем зареєстрованого проживання характеризується позитивно, скарг на його поведінку не надходило, компрометуючі матеріли відсутні, проживає у родині з дружиною та двома малолітніми дітьми, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 433737, характеристики з місця проживання № 451/02-16 від 30 квітня 2024 року, довідки 450/02-16 від 30 квітня 2024 року, виданих виконавчим комітетом Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, довідок Комунального некомерційного підприємства «Лисянська ТЛ» від 26 квітня 2024 року, вимоги УІП та координації поліції «102» ГУ НП в Київській області № 2456/109/1602/02-24 від 23 квітня 2024 року.

За приписами ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що він вчинив кримінальні правопорушення у виді проступків, до вчинення кримінальних правопорушень дотримувався правомірної поведінки, має позитивну характеристику за місцем проживання.

За змістом обвинувального акта, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне, є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно правил ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

За результатами розгляду кримінального провадження, враховуючи наведене правило ч. 3 ст. 61 КК України та особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю першої групи, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого за вчинення проступків штрафу як найбільш м`якого виду покарання, передбаченою санкцією ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Сума штрафу визначається судом з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та майнового стану винного, який є особою з інвалідністю, не працює, має двох малолітніх дітей.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», розяснив, що, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного (обвинуваченого), наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Обвинувачений виразив готовність сплатити штраф як покарання за вчинені правопорушення та просив розстрочити виплату штрафу частинами.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За вказаними правилами, покарання обвинуваченому необхідно призначити шляхом часткового складання призначених покарань.

Суд вважає, що таке покарання сприятиме досягненню цілей кримінального судочинства, оскільки є для засудженого важким, але реальним для виконання. Вказане покарання, яке пов`язане з обмеженням майнових прав обвинуваченого, суд вважає достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи сімейний стан обвинуваченого, наявність на його утриманні малолітніх дітей, суд вважає можливим задовольнити клопотання обвинуваченого та призначити покарання у виді штрафу з розстрочкою виплати рівними частинами на строк два місяці.

Мотиви суду щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на наведене правило, підстави для скасування застосованих ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що долучено до кримінального провадження як речовий доказ, відсутні.

Питання про розподіл процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Згідно правил вказаної статті, вартість проведеної у кримінальному провадженні технічної експертизи документа, що склала 1514 гривень 56 копійок та документально підтверджена довідкою про процесуальні витрати щодо залучення експерта у кримінальному провадженні, підлягає відшкодуванню обвинуваченим.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі ста тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2210 (дві тисячі двісті десять) гривень.

На підставі ст. 53 ч. 4 КК України, розстрочити сплату штрафу в розмірі 2210 гривень, строком на два місяці рівними частинами в розмірі 1105 гривень до 30 числа кожного місяця.

Штраф підлягає сплаті на розрахунковий рахунок (IBAN) НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , МФО НОМЕР_5 , отримувач коштів ГУК у Київ.обл/Миронівська міс/21081100, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1514 (одна тисяча чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Керуючись правилами ст. 100 КПК України, після набрання вироком чинності вирішити долю речових доказів: бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 22 березня 2024 року на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено до номерного паліетиленового пакету PSP 1212760 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1