ВИРОК

Іменем України

06.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000400 від 24 липня 2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 у справі №465/5245/24 видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , строком на 6 (шість) місяців, яким вжито заходи тимчасового обмеження її прав з покладанням на неї наступних обов`язків:

- перебування в місці проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_3 , 23.07.2024, близько 14:00 год., будучи ознайомленою із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведені тимчасові обмеження її прав, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_4 .

Крім цього, ОСОБА_3 , 25.07.2024, близько 14:00 год, будучи ознайомленою із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведені тимчасові обмеження її прав, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_4 .

Крім цього, ОСОБА_3 , 02.08.2024, близько 08:40 год, будучи ознайомленою із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведені тимчасові обмеження її прав, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_4 .

Крім цього, ОСОБА_3 , 06.08.2024 близько 11:40 год., будучи ознайомленою із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведені тимчасові обмеження її прав, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_4 .

Крім цього, ОСОБА_3 , 21.08.2024, близько 08:13 год., будучи ознайомленою із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведені тимчасові обмеження її прав, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_4 .

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ст. 390-1 КК України умисне невиконання обмежувального припису, що застосований судом.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_6 подали до суду заяву, згідно якої обвинувачена беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.

За вимогами ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Частиною 1 статті 381КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікує її дії за ст. 390-1 КК України умисне невиконання обмежувального припису, що застосований судом.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбачені, ст. 66 КК України, визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 передбачені, ст. 67 КК України не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею кримінального проступку, факт щирого каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину та надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що знайшло своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Також суд враховує фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального проступку та реалізації злочинного умислу, дані про особу обвинуваченої.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

З довідки Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області вбачається, що на обліку у даній установі перебуває ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою АДРЕСА_3 , засуджена 29.12.2023 Франківським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Станом на 21.08.2024 ОСОБА_3 , штраф у сумі 17000 гривень не сплатила.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у справі № 243/2528/19 від 26.05.2020, відповідно до якої, якщо один із злочинів засудженому призначено основне покарання у виді штрафу, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконується самостійно, то звільнення від відбування іншого покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке входить у сукупність вироків разом зі штрафом, є неприпустимим і розцінюється як неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на наявність не відбутого покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023 у вигляді штрафу та на підставі ч.1 ст. 71 КК України слід повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023 у вигляді штрафу слід виконувати самостійно.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення, та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд доходить до такого висновку. При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд бере до уваги конкретні обставини вчинених правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, до КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не зверталась, за місцем проживання характеризується негативно, відтак слід призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини КК України, за якою кваліфіковано її дії у виді пробаційного нагляду в межах, передбачених санкцією ст.390-1 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Керуючись статтями 369-370, 373-374, 382, 394, 395 КПК України, суд ,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.390-1 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2023 та призначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно ч.3 ст. 72 КК України покарання за у виді штрафу - виконувати самостійно.

Згідно з ч.2, 3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених у ч. 1ст. 394 КПК України, а саме: даний вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1