Справа № 308/2440/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2024 року до слідчого судді надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, за яким він просить:

-скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2018 у справі № 308/2748/18 на транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 .

-транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 повернути законному власнику ОСОБА_3 , або уповноваженій ним особі (його представнику).

В обґрунтування клопотання власник майна зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2018 року задоволено клопотання сторони обвинувачення про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000083 від 08.03.2018 за ч. 2 ст. 286 КК України та накладено арешт на транспортний засіб марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

Постановою старшого слідчого п`ятого СВ ТУ ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 15.09.2021 року кримінальне провадження № 0000083 - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для подальшого існування арешту майна відпали.

Вказує, що питання щодо скасування вищезазначеного арешту майна ні слідчим, ні прокурором вирішено не було.

Власник майна не прибув до суду, проте подав заяву від 06.12.2024 року про розгляд клопотання за його відсутності.

В судове засідання 06.12.2024 року не з`явився слідчий, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду клопотання був судом повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000083 слідчий суддя приходить до наступного.

Як встановлено слідчим суддею, за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2018 у справі №308/2748/18 було накладено арешт на вилучене в ході огляду місця події 08.03.2018 року майно, яке належить ОСОБА_3 із забороною розпоряджатися та користуватися, а саме на: автомобіль марки «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 (з пошкодженнями, характерними при перекиданні автомобіля); фрагменти пластмаси чорного кольору; фрагменти пластмаси сірого кольору; фрагменти битого скла; пошкоджену фару ходового вогню; штани темного кольору; сервісну книжку на автомобіль.

При цьому було встановлено, що стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту на майно, а також з метою збереження речових доказів, саме по собі та з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Зазначена ухвала набула законної сили та у апеляційному порядку не переглядалася.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Власник майна по суті вважає, що підстави для подальшого існування арешту майна відпали, а питання про скасування вищезазначеного арешту ні слідчим ні прокурором вирішено не було..

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000083 від 08.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за постановою старшого слідчого п`ятого СВ ТУ ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 15.09.2021 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, тобто за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПКУ країни.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Аналогічна правова позиція булла викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22 (провадження № 51-4350кмо23).

У цій справі 15 вересня 2021 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, відтак в силу ч. 4 ст. 132 КПК України припинила свою дію ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2018 року у справі № 308/2748/18 за якою було накладено арешт на вилучене в ході огляду місця події 08.03.2018 року майно, яке належить ОСОБА_3 із забороною розпоряджатися та користуватися, а саме на: автомобіль марки «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 (з пошкодженнями, характерними при перекиданні автомобіля); фрагменти пластмаси чорного кольору; фрагменти пластмаси сірого кольору; фрагменти битого скла; пошкоджену фару ходового вогню; штани темного кольору; сервісну книжку на автомобіль.

З огляду на викладене в силу прямої вказівки Закону відсутні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно у цьому кримінальному провадженні та, відповідно, необхідність у їх скасуванні, тому слід відмовити повністю у задоволенні клопотання.

Крім того, у слідчого судді відсутні повноваження на вирішення зазначених питань після закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 132, 174, 303-305, 309, 310 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити повністю у задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна.

Інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1