У Х В А Л А

02.10.2024 Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали у кримінальному провадженні №0000045 у зв`язку з невиконанням ухвали Білоцерківського міськрайсуду від 19.07.2024 та бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні

в с т а н о в и в:

19 вересня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали у кримінальному провадженні №0000045 у зв`язку з невиконанням ухвали Білоцерківського міськрайсуду від 19.07.2024 та бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, яка полягає у невиконанні процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України).

Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб слідчий суддя вирішує питання, які перед ним порушуються. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

Чинний кримінальний процесуальний закон не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як то окрема ухвала, яка би давали можливість слідчому судді звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини стороною обвинувачення.

Однак, системний аналіз положень ч. 1 ст. 3, ст.ст. 91, 110, 369, 371, 372 КПК України дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, оскільки, постановлення такої ухвали має зумовлювати позитивний вплив на ефективність досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України».

В той же час чинний КПК України не передбачає такого самостійно визначеного інституту як розгляд заяви про постановлення окремої ухали.

Виходячи з наведених вище норм, а також норм КПК України які передбачають можливість оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, результатом такого розгляду, крім рішення передбаченого ст. 307 КПК України, може також бути постановлення окремої ухвали як ефективного засобу реагування направленого на забезпечення дотримання законності, захисту прав і свобод учасників процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,9, 26, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

повернути заяву представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали у кримінальному провадженні №0000045 у зв`язку з невиконанням ухвали Білоцерківського міськрайсуду від 19.07.2024 та бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, як таку, що не підлягає самостійному розгляду слідчим суддею.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_4