ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/528/24
Номер справи місцевого суду: 766/880/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

20 листопада 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року, в кримінальному провадженні №0002129 від 30 жовтня 2023 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України продовжено строк тримання під вартою на 60 дів, до 27 грудня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу в якій просять ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора в кримінальному провадженні щодо продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисники зазначили, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не доведене, оскільки відомості, що містяться у висновку експерта СМЕ №2769 від, 21 листопада 2023 року та додаткової експертизи №2769 від 04 січня 2024 року суперечать обвинувальному акту в частині заподіяння ударів та отриманих тілесних ушкоджень.

09 листопада 2023 року о 13:00 год. ОСОБА_10 порушила режим лікування, самовільно встала з ліжка та пішла до туалету, де втратила свідомість, впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження, в результаті чого стан її здоров`я погіршився. О 16:20 год. їй повторно проведена операція, однак потерпіла померла.

Смерть потерпілої настала від отримання закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня внаслідок порушення постільного режиму, до якого обвинувачений ОСОБА_8 не має жодного відношення.

Крім того 27 жовтня 2023 року під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 вона не могла самостійно пересуватися по місту та поїхати 28 жовтня 2023 року до місця проживання ОСОБА_8 де згідно з обвинувальним актом отримала тілесні ушкодження.

На думку захисників ризики, які зазначені в клопотанні сторони обвинувачення не обґрунтовані та не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений не вчиняв інкриміноване кримінальне правопорушення, тривалий час проживає за своїм місцем реєстрації, має соціальні зв`язки, які заслуговують на довіру. У місті Херсоні проживають його близькі родичі, а саме мати та рідний брат. Крім того, під час окупації ОСОБА_8 та його близькі родичі не перейшли на сторону ворога та не займалися підривною діяльністю та порушенням суверенітету України

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати чи доведено стороною обвинувачення обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0002129 від 30 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики, які виправдовують необхідність продовження запобіжного заходу, оскільки під час досудового розслідування не встановлено міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, він не працевлаштований та не має законних джерел до існування, що свідчить про наявність ризику переховування.

Крім того, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, оскільки свідками кримінального правопорушення є сусіди потерпілої, тому перебуваючи на волі, ОСОБА_8 безперешкодно може вплинути на них, змусивши змінити покази надані під час досудового розслідування.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування заявлених прокурором ризиків та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисників, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема, суд першої інстанції надав детальну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Посилання сторони захисту на те, що наявними у справі доказами не доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на даний час саме судом першої інстанції досліджуються докази щодо скоєння обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції в ході перевірки ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу не вправі надавати оцінку питанню доведеності вини щодо вчинення інкримінованого злочину.

Що стосується доводів про безпідставність висновків суду про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то на переконання суду апеляційної інстанції такі посилання сторони захисту є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування вказаних ризиків.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене сукупністю обставин, що встановлені на даному етапі кримінального провадження, серед яких зокрема тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що спрямований проти життя та здоров`я особи. При цьому за вчинення вказаного злочину, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Таким чином з огляду на відсутність відомостей про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, роботи, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до переховування.

Посилання захисників на те, що ОСОБА_8 в м.Херсоні має соціальні зв`язки, а саме матір та рідного брата, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки зазначену обставину не доведено належними доказами. Факт проживання родичів обвинуваченого в м.Херсоні не свідчить беззаперечно про те, що обвинувачений підтримує з ними зв`язки.

Крім того, місцевий суд вірно встановив, що продовжує існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні. Так, ризик незаконного впливу свідків обумовлений тим, що розгляд кримінального провадження триває, вказані особи ще не допитані в ході судового розгляду. Поруч із цим, обвинувачений обізнаний із місцем проживання свідків, а тому існує реальний ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків в кримінальному провадженні, для зміни ними показань.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із переліку ризиків, що наявні в даному кримінальному провадженні, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема щодо характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, а також відомостей про його особу, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений та його близькі родичі під час окупації не перейшли на бік ворога та не займалися підривною діяльністю проти держави апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не спростовують існування встановлених у кримінальному провадженні ризиків можливої неналежної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується не тільки на тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільній небезпечності інкримінованого злочину, а і сукупності даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні №0002129 від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4