Справа № 130/843/23
Провадження №11-кп/801/645/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

її представника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

та його захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, працюючого, одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді арешту строком на чотири місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання по виконанню вироку.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 36 коп.

Речовий доказ: праве дзеркало заднього виду, на склі якого наявне маркування НОМЕР_1 , на корпусі наявне маркування «POONG JEONG» НОМЕР_2 , фрагменти ЛФП, склоочисник ТЗ із маркуванням «S2LHPA SA611101», автомобіль марки «Hyundai Lantra», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_9 - ухвалено повернути за належністю ОСОБА_9 , скасувавши арешт, накладений ухвалами слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2023 та від 27.01.2023 відповідно,

в с т а н о в и в:

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 24 січня 2023 року приблизно о 20:20 год., керуючи технічно-справним автомобілем «Hyundai Lantra», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Т-0218 сполученням «Лука-Барська - Біликівці - Жмеринка - Ямпіль», зі сторони м. Жмеринка, в напрямку с. Рів Жмеринського району Вінницької області, в районі 11 км., в темну пору доби не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, застосував різке гальмування, та під час зміни напрямку руху на праве узбіччя, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд транспортного засобу на праве узбіччя, де з необережності здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які рухались по правому узбіччю у зустрічному з автомобілем напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 15 від 17.03.2023, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої травми шиї: перелому лівої дужки 5-го шийного хребця з підвивихом його тіла на 1/3, що ускладнилась після травматичним правобічним плексітом, яка належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягла за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 13.03.2023, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростка лівої велико-гомілкової кістки, яка належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягла за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/5176-ІТ від 24.03.2023: «У дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Hyundai Lantra», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , вбачається невідповідність дій вимогам п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України», які стоять в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

- п. 12.9 Водієві забороняється: г - «різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді)».

Порушення вимог п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_9 та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; початок строку відбування покарання обвинуваченому просить обраховувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_9 на облік у виправному центрі.

Свої вимоги мотивує тим, що обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про підвищену ступінь тяжкості злочину, внаслідок порушення ОСОБА_9 ПДР п`ятеро потерпілих отримали тілесні ушкодження, двоє з яких отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому незастосування до обвинуваченого основного покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, не дає можливості виправити обвинуваченого та запобігти вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того прокурор зазначає, що на момент виконання вироку суду першої інстанції такий вид покарання як арешт не може бути застосований ОСОБА_9 , так як Законом України №3342-IX від 23.08.2023 даний вид покарання був замінений пробаційним наглядом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильності кваліфікації його дій, порушує питання зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання. Захисник просить вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного є надто суворим в частині призначення покарання ОСОБА_9 та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного та діючим нормам кримінального законодавства України. В процесі розгляду кримінального провадження були встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, він прийняв усі можливі заходи щодо відшкодування шкоди потерпілим особам, вибачився перед ними, має соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина з інвалідністю першої групи, має постійне місце роботи, неофіційно працює. Вважає, що суд першої інстанції дійшов до неприпустимого висновку про те, що ОСОБА_9 притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості. Крім того, захисник зазначає, що 28.03.2024 набув чинності закон України № 3342-IX від 22.08.2023, яким, окрім іншого, внесені зміни до ст. 60 КК України та покарання у виді арешту замінено на пробаційний нагляд (крім засуджених військовослужбовців, які відбуватимуть покарання на гаупвахті).

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, строк відбуття покарання обвинуваченому відраховувати з моменту фактичного затримання по виконанню вироку.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в діях обвинуваченого не вбачається активного сприяння розкриттю злочину та щирого жалю з приводу скоєного та осуд своєї поведінки. ОСОБА_9 завідомо залишив потерпілих без допомоги після події, відшкодував їй шкоду через понад рік з часу ДТП, притягувався у 2004 році до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин та висновків не зробив. Також потерпіла зазначає, що внаслідок злочину вона тривалий час потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавав її малолітній син, пересувалась за допомогою милиць, пізніше за допомогою палиці.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої, заперечивши проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, потерпілу ОСОБА_7 її представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та прокурора, заперечили проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, у апеляційних скаргах не оспорюється, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_9 покарання дозволяють зробити висновок про те, що судом першої інстанції були дотримані вищевказані вимоги у повній мірі.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю першої групи, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце роботи, не розкаявся у вчиненому, в силу ст. 89 КК України несудимий, відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_12 , яка немає претензій до обвинуваченого та при призначенні міри покарання покладалась на розсуд суду, частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_7 , яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та позбавити права керування транспортними засобами на строк 3 роки, також врахував висновок досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів провадження, відшкодування шкоди потерпілим було визнано судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого. При цьому, обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Відсутність таких обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, на які посилається у своїй скарзі потерпіла, зокрема, відсутність щирого каяття, були повною мірою мотивовані судом першої інстанції при призначенні покарання, про що прямо зазначено в оскаржуваному вироці суду.

Водночас, сторона захисту у поданій апеляційній скарзі вважає, що є цілком законні підстави для призначення покарання ОСОБА_9 у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, тобто не пов`язаного із реальним відбуттям покарання, з чим колегія суддів не погоджується з огляду на відсутність щирого каяття, залишення місця ДТП, ненадання допомоги потерпілим.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами і таке покарання узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 та підстав вважати його надто суворим немає.

Щодо неможливості призначення обвинуваченому покарання у виді арешту у зв`язку зі змінами до кримінального законодавства, про що зазначають у апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні та захисник обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, 23.08.2023 Верховною Радою України був прийнятий Закон України №3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набрав чинності 28.03.2024.

Даним Законом, окрім іншого, зміст КК України доповнено новим покаранням у виді пробаційного нагляду - п.7-1 ст. 51 та ст. 59-1 КК України та внесено зміни до ст. 60 КК України, згідно яких покарання у виді арешту замінено на пробаційний нагляд (крім засуджених військовослужбовців, які відбуватимуть покарання на гаупвахті).

Однак на день ухвалення вироку суду першої інстанції - 25.03.2024 Закон України №3342-IX не набрав законної сили, а отже таке покарання як пробаційний нагляд не було передбачено санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_9 фактично покарання у виді арешту не відбував, тобто у даному випадку не може застосовуватись заміна невідбутої частини покарання на інший вид покарання, передбачена у п. 23 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» КК України, на що звертає увагу захисник ОСОБА_10 у апеляційній скарзі.

У КПК України відсутні спеціальні норми про порядок заміни покарання у випадках доповнення КК України положеннями про новий вид покарання та скороченням категорій осіб, до яких може бути застосовано покарання, яке раніше вже було закріплене у кримінальному законодавстві.

Разом з цим, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України містить положення про те, що під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про різні сумніви й суперечності, що виникають при виконанні вироку.

З огляду на приписи п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України можна дійти висновку, що суд має право вирішувати питання про заміну покарання у виді арешту. Відповідно, воно належить до питань, пов`язаних із виконанням вироку, порядок вирішення яких регламентовано ст. 539 КПК України, відповідно до якої питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3