Справа № 383/60/17
Провадження № 1-кп/390/33/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 09.11.2015, стосовно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вереміївка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянин України, має вищу освіту, одружений, проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , солдат мінометник, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ст.219 КК України,

встановив:

Досудовим слідством ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 та ст. 219 КК України, зокрема зазначено, що обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України», являючись службовою особою підприємства, будучи наділеним адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими правами та обов`язками, у період з 22.12.2010 по 31.12.2013, своїми умисними протиправними діями, спричинив матеріальну шкоду Державному підприємству «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» на загальну суму 3 147 009 грн. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи.

Крім того, ОСОБА_5 в період з 22.12.2010 по 30.04.2015, здійснюючи діяльність на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» вчинив дії, які призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, що завдало великої матеріальної шкоди на загальну суму 3147009,90 грн державі, в особі Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Діяння ОСОБА_5 кваліфіковане за ч. 2 ст. 364 та ст. 219 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав вказане клопотання та не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, вказавши, що дійсно обвинуваченим інкриміновано вчинення таких кримінальних правопорушень строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за якими вже сплинув.

Суд, заслухавши думки сторін, дійшов таких висновків.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Водночас ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Судом встановлено, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності - ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Санкція ч. 2 ст. 364 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таке ж покарання було передбачене і санкцією статті в редакції Кримінального кодексу України від 05.12.2012 (в момент скоєння інкримінованого кримінального правопорушення).

В ч. 5 ст. 12 КК України зазначено, що тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Така ж класифікація інкримінованого кримінального правопорушення і в редакції Кримінального кодексу України від 05.12.2012 (яка була чинною в момент скоєння інкримінованого кримінального правопорушення).

У п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Санкція ст. 219 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У ч.ч. 2, 4 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, із врахуванням ст. 12 КК України на момент розгляду справи діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 , є нетяжким злочином.

В редакції статті 219 КК України (в редакції від 26.10.2010, яка діяла на момент скоєння інкримінованого кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Враховуючи ч. 2 ст. 12 КК України (у згаданій редакції) кримінальне правопорушення, передбачене ст. 219 КК України, відносилося до злочину невеликої тяжкості.

За ч. 4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ( в редакції від 26.10.2010, яка діяла на момент скоєння інкримінованого кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності по ст. 219 КК України суд застосовує закон про кримінальну відповідальність в редакції від 26.10.2010, яка діяла на момент скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні в період з 22.12.2010 по 30.04.2015 кримінального правопорушення кваліфікованого за ст.219 КК України, віднесеного в момент вчинення до злочину невеликої тяжкості, згідно зі ст. 12 КК України, а тому строк давності, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції від 26.10.2010) становить два роки.

Також ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні у період з 22.12.2010 по 31.12.2013 у вчиненні кримінального правопорушення кваліфікованого за ч. 2 ст. 364 КК України, віднесеного до тяжких злочинів, згідно зі ст. 12 КК України, а тому строк давності, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, становить десять років.

Враховуючи наведене, на час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченого, минуло вже понад десять років з моменту вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на те, що кримінальні правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, є злочином невеликої тяжкості (в редакції закону на момент вчинення) та тяжким злочином, та з моменту їх вчинення минуло більше десяти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання слід задовольнити, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закривши стосовно нього кримінальне провадження.

У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілої сторони ДП «ДГ Червоний землероб» КДСГДС НААН можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Згідно з Постановою від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи вказану правову позицію ВС та приписи ст. 126 КПК України, суд відносить витрати на залучення експерта на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 49, ч. 2 ст. 364, ст.219 КК України, керуючись ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задово льнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ст.219 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000679 від 09.11.2015 стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст.364, ст.219 КК України у зв`язку зі звільненням їх від кримінальної відповідальності - закрити.

Речові докази - вилучені в ході досудового розслідування документи - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1