КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 05 вересня 2024 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання колишнього працівника ФПГ «ПРИВАТ» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого виявлено та в подальшому вилучено:

- мобільний пристрій RedMi;

- інформацію на флеш накопичувачеві Trancsend об`ємом 16 GB, скопійована з ноутбуку ASUS та додатку «Telegram»

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

На думку апелянта, арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, оскільки воно не існувало на момент вчинення злочину, а виготовлені та реалізовані через торгівельну мережу, через декілька років після цього.

Крім того, вилучене майно не ідентифіковано та не зазначено в протоколі про обшук.

Звертає увагу, що під час проведення обшуку, ОСОБА_5 надала доступ до інформації, яка містилися на вилученому мобільному пристрої, повідомила код подолання системи логічного захисту. Вміст пристрою досліджено детективом під час обшуку про, що зазначено в протоколі.

Зауважує, що ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 31 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000007,за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 222-1 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що за наявними оперативними даними, встановлено, що 135 фізичних осіб сумами по 149 тис. грн. перераховували кошти на рахунки інших 10-ти фізичних осіб, серед яких: ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 . За рахунок отриманих коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 здійснили придбання цінних паперів у ТОВ «ФК «Гамбит», яке в свою чергу використало отримані грошові кошти для купівлі акцій у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

За версією органу досудового розслідування до вказаного злочинного противоправного механізму причетні наступні особи, а саме: ОСОБА_5 , колишній працівник ФПГ «ПРИВАТ» на рахунок якої було перераховано грошові кошти від зазначених фізичних осіб за які в подальшому здійснювалось придбання цінних паперів у ТОВ ФК «Гамбіт», Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

15 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого, поза межами ухвали слідчого судді виявлено та в подальшому вилучено: мобільний пристрій RedMi; інформація на флешнакопичувачі Trancsend об`ємом 16 GB, скопійована з ноутбуку ASUS та додатку «Telegram».

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_11 від 15 липня 2024 року зазначений мобільний телефон та інформація на флешнакопичувачі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

16 липня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 направив поштовим зв`язком до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення 15 липня2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000007, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та її зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта, що вказане майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, яке не відповідає ознакам речового доказу, а ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадження, не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає, що хоча слідчим суддею дозвіл на вилучення мобільного телефону, ноутбуку та флеш накопичувача не надався, проте вони мають значення у кримінальному провадженні.

Крім того, вказане майно мало статус тимчасово вилученого майна, у зв`язку із чим подане клопотання про накладення арешту, з метою збереження речових доказів.

Посилання апеллянта, що клопотання подано з порушенням строку визначеного КПК України, спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, з матеріалів провадження убачається, що обшук проведено 15 липня 2024 року (а.с.146, т.1), клопотання направлено поштою 16 липня 2024 року, що підтверджується копією конверту (а.с. 183, т. 1) Відтак, клопотання подано з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 761/26023/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Справа № 11сс/82/5295/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК