У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9

на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березнегуватського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 10 жовтня 2024 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, оскільки не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник зазначила, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та додатки до нього не надано їй, як захиснику. Стверджує, що порушено право на захист обвинуваченого, оскільки судове засідання проводилось в режимі відеоконференції та після оголошеної перерви продовжено розгляд клопотання прокурора без її участі.

Захисник зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 фактично має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, тривалий час перебуває під вартою, що негативно впливає на стан його здоров`я.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

В ході судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 , опинившись на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, крім наявності у нього фермерського господарства без доведеного розміру доходу, в силу ст.89 КК України не судимий.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурори заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Розглядаючи питання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України? а також інших осіб. Судовий розгляд триває.

Під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2023 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який в подальшому продовжено.

Наразі, під час судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_8 , серед інших кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України), інкримінується вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зокрема, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин у складі організованої групи.

Є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке йому загрожує; незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки свідки судом не допитані, а обвинувачений обізнаний про їх анкетні дані та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Вивчивши надані апеляційному суду матеріали, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, пов`язаних (згідно обвинуваченню) зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцям ЗСУ, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливого строку покарання, який може бути йому призначений у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк до 12 років), рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Хоча апелянт просить врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, але ці дані не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу на інший, більш м`який.

Захисник ОСОБА_9 зазначила в доводах апеляційної скарги про порушення права на захист обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції продовжив розгляд клопотання прокурора за її відсутності, а також стверджує про не вручення їй клопотання про продовження строку тримання під вартою. Однак, ці доводи не є слушними, з огляду на таке.

Всупереч доводам апелянта, копія клопотання прокурора вручена обвинуваченому під розписку, а захиснику надіслано на її електронну адресу.

Окрім того, згідно журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, які витребувані судом апеляційної інстанції, за клопотанням прокурора зроблена перерва для з`ясування, чи вручено захиснику та обвинуваченому копія клопотання.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 стверджувала, що суд взагалі не вийшов з нею на відео зв`язок.

Разом з тим (відповідно до технічного запису судового засідання) після перерви, суд намагався зв`язатися з захисником, але вона на зв`язок не вийшла, що вказує на зловживання нею процесуальними правами.

Суд першої інстанції продовжив розгляд клопотання без участі захисника ОСОБА_9 зважаючи на те, що інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 представляли також інші захисники - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зважаючи на те, що захисник ОСОБА_12 була присутня у судовому засіданні, а питання щодо розгляду клопотання є невідкладним, суд обґрунтовано продовжив розгляд за відсутності захисника ОСОБА_9 .

За такого, колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 не порушено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить захисник, не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_14 ОСОБА_3