Справа № 738/2134/24
№ провадження 1-в/738/214/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового розгляду:

прокурора - ОСОБА_4 ,

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироків Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року та від 31 березня 2021 року стосовно ОСОБА_2 , якими він засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та за ч.2 ст. 185 КК України відповідно, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Встановлені судом обставини.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року

ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі статті 71 КК України до призначеного ОСОБА_2 покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року, та остаточне покарання ОСОБА_2 визначено у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з часу затримання 28 жовтня 2021 року.

Вирок набрав законної сили 05 липня 2021 року.

Як вбачається з вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. ст. 185 КК України, ОСОБА_2 вчинив 20 січня 2020 року, вартість викраденого майна складає 2900 грн.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Кримінальні правопорушення за цим вироком ОСОБА_2 вчинив 21 листопада 2018 року, вартість викраденого майна складала 189,32 грн, та 28 листопада 2018 року, вартість майна, яке він намагався викрасти, складала 296,06 грн.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як вбачається з вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_2 вчинив 20 січня 2020 року, вартість викраденого майна складає 2900 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 1051,00 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 2102,00 (1051,00 * 2 = 2102,00).

Враховуючи, що вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_2 засуджено вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, підстави звільнення ОСОБА_2 від покарання за вказаним вироком за ч. 2 ст. 185 КК України відсутні.

Водночас з тим, за вказаним вироком суду ОСОБА_2 відбуває покарання призначене за сукупністю вироків у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, з урахуванням вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року, за яким ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Кримінальні правопорушення за цим вироком ОСОБА_2 вчинив 21 листопада 2018 року, вартість викраденого майна складала 189,32 грн, та 28 листопада 2018 року, вартість майна, замах на викрадення якого він вчинив, складала 296,06 грн.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 881,00 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 1762,00 (881,00 * 2 = 1762,00).

Отже, ОСОБА_2 21 та 28 листопада 2018 року вчинено крадіжку та замах на викрадення майна на суму, що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час її вчинення (менше 1762,00 грн).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Ураховуючи те, що вартість майна, яке викрав та намагався викрасти ОСОБА_2 21 та 28 листопада 2018 року, становила 189,32 грн та 296,06 грн відповідно, тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-ІХ та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1762,00 грн відповідно, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку з усуненням караності діяння.

Оскільки ОСОБА_2 був спочатку засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням статті 75 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, які за Законом № 3886-ІХ підпадають під декриміналізацію, під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, яке не підлягає декриміналізації, та йому призначено останнім вироком покарання із застосуванням ст. 71 КК України, то приведення у відповідність останнього вироку необхідно здійснити шляхом виключення з нього покарання, приєднаного частково за першим вироком.

У зв`язку із закінченням строку відбуття покарання, ОСОБА_2 підлягає негайному звільненню.

Керуючись п.13 ч.1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, ч.1 ст. 5, ч.4 ст. 74 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ - задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року стосовно ОСОБА_2 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_2 від призначеного покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_2 таким, що засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, виключивши з вироку покарання приєднане частково на підставі ст. 71 КК України за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року.

Звільнити ОСОБА_2 з Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» негайно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1