В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/677/24

Провадження № 1-кп/936/110/2024

20.11.2024 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 12 березня 2024 р. про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньо- спеціальною освітою, офіційно не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 , 11 березня 2024 року близько 20 години 20 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме сідельним вантажним тягачем марки Daf моделі XF 480, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , іноземної транзитної реєстрації у щепленні з напівпричепом-контейнеровозом марки Kogel моделі S 24-2 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , без вантажу, рухаючись зі швидкістю 89 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість 70 км/год. на даній ділянці дороги, про що ОСОБА_5 був завчасно попереджений дорожнім обмежувальним знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год.», по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Львів, та проїхавши дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 719» - (мінус) 134 м., що поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , де дорога має крутий спуск «Абранського» перевалу та заокругленість праворуч по ходу його руху, яка на той час була мокра у результаті опадів у вигляді дощу, діючи усупереч вимог п. 1.2., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 11.1., п. 12.1., п.п. б) п. 12.9. «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх та погодних умовах, не втримав керований ним автомобіль (напівпричіп) у межах своєї смуги руху, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), допустив виїзду у стані некерованого заносу на зустрічну смугу руху напівпричепа контейнеровоза, внаслідок чого допустив зіткнення із легковим автомобілем марки «Skoda» моделі «Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який разом із пасажиром на передньому сидінні ОСОБА_8 рухався у зустрічному для водія ОСОБА_5 напрямку, по лівій крайній смузі руху, із двох наявних, в крутий підйом.

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia» ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу, перелому грудного відділу хребта, забою та розриву легень, закритих переломів ребер справа та зліва, закритого перелому грудини, закритих переломів обох стегон, саден та синців голови, тулуба та кінцівок, забійно рваної рани обличчя та бородочної ділянки. Тілесні ушкодження виникли від контакту тіла з тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини (конструкції) салону легкового автомобіля по механізму удар, тертя, які по давності виникнення вкладаються в час події, що мала місце 11.03.2024 та могли виникнути при обставинах ДТП, та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

Смерть громадянки ОСОБА_8 настала внаслідок політтравми у вигляді субарахноїдального крововиливу, перелому грудного відділу хребта з розривом спинного мозку, забою та розриву легень, яка привела до крововтрати та шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті, що підтверджується висновком судово медичної експертизи від 16.04.2024 року.

- водій автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого черезсуглобового багатоуламкового перелому епімегадіафіза великогомілкової кістки зі зміщенням; відкритого перелому нижнього полюсу наколінника із зміщенням; переломів передніх відрізків 3-4 ребер зліва, 3 ребра справа, двобічного гемотораксу; забій легень; множинні стропі тіла у проекції медіального відділу верхньої частини лівої легені, та ключиці; множинні садна чола, передньої черевної стінки; забійна рана правого колінного суглобу; садна медіальної поверхні правої гомілкової кістки.

Вище вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та виникли від твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення. Можливе їх виникнення у водія в салоні легкового автомобіля при ДТП, при зіткненні автомобіля з іншим рухаючимся транспортним засобом.

За таких обставин, водій ОСОБА_5 , порушив вимоги п.п. 1.2;1.5;2.3 (підпункт «б»); 11.1; 1 1.2; 12.1; 12.9 (підпункт «б»); та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови» та «дорожня обстановка») ПДР України та вимогами дорожніх знаків 3.29 Обмеження максимальної швидкості 70 км/год , 1.39 «Аварійно-небезпечна ділянка», вимогами дорожньої розмітки 1.1 вузька суцільна лінія розділу 34 ПДР України «Дорожня розмітка», що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отриманням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень та отриманням потерпілою ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою її смерть.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто - в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні у вчиненні кримінального правопорушення визнав себе винним повністю і щиро розкаюється. Сильно шкодує про вчинене ним ДТП. Зазначив, що ним відшкодовані потерпілим завдані збитки в повному обсязі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, однак надали до суду заяви, що обвинуваченим їм повністю відшкодовано моральну та будь-яку іншу шкоду, претензій ні майнового, ні морального характеру до обвинуваченого вони не мають. Просили не обрати обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання пов`язану з реальним позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставини справи, які ніким не оспорюються.

Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується і по місцю проживання, одружений, має на утриманні малолітню доньку.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 є визнання своєї вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Крім того, призначаючи обвинуваченому міру покарання слід врахувати, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчинення необережного злочину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, на час вчинення необережного злочину не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що підтверджує висновок КНП Воловецької центральної лікарні за № 35 від 12.03.2024.

Згідно характеристики виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Райдужна 100», ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Одружений на ОСОБА_10 , гарний сім`янин - на своєму утриманні має малолітню доньку ОСОБА_11 , 2023 року народження. За місцем проживання характеризується з позитивного боку. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий., із сусідами підтримує добрі взаємини. За час проживання за вищевказаною адресою скарг із боку сусідів на нього не надходило, в конфліктних ситуаціях чи випадках, котрі дискредитують людську гідність помічений не був.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розрахувався з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які повідомили суд, що їм відшкодована шкода в повному обсязі, жодних претензій ні морального ні матеріального характеру до ОСОБА_5 вони не мають. Добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим підтверджується нотаріальною заявою ОСОБА_9 за № НТК 736374 від 11.07.2024, договором про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2024 і розпискою потерпілого ОСОБА_9 , із яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 отримав від обвинуваченого ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США у відшкодування завданої йому шкоди; заявою потерпілого ОСОБА_7 від 28.10.2024.

З досудової доповіді Вінницького районного відділу №1 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 25.10.2024 вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі інших осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 , визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, під час судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, повністю відшкодував потерпілим заподіяного збитку, позицію самих потерпілих, які просили не призначати ОСОБА_5 покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, що підтверджується їх письмовими заявами, а також, наявність обставин, що пом`якшують покарання (визнання своєї вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди) та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

Крім того, із урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від покарання з іспитовим строком тривалістю два роки, із покладенням на нього відповідних обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

З приводу обрання додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом судом встановлено наступне.

Згідно санкції ч.2 ст.286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, містить додаткове покарання у вигляді позбавлення керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України в даному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Також суд враховує, що ОСОБА_5 офіційного місця роботи немає, але заробляє на життя тимчасовими заробітками, працюючи водієм, і цей вид професії є джерелом його заробітку, за допомогою якою він зможе заробляти кошти для свого існування, а також для утримання своєї родини, зокрема малолітньої доньки та дружини, яка перебуває у декретній відпустці по догляду, для можливості відвідувати лікарів, аптеки, придбання необхідних продуктів харчування. З урахуванням викладеного, позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом, на думку суду, буде надмірно обтяжливим та неспівмірним покаранням, яке не буде відповідати засадам справедливості. Зважаючи на викладені обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, враховуючи його молодий вік, процесуальну поведінку та виключно позитивні характеристики, керуючись принципами гуманності та справедливості судового рішення, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, витрати на залучення експертів під час досудового слідства складають: 35 204,40 грн., з яких: висновок судової інженерно-транспортної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №1148 Е від 14.05.2024, вартість якої становить 11 359,20 грн.; висновок судової інженерно-транспортної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №1146 Е від 13.05.2024, вартість якої становить 11 359,20 грн.; висновок судової транспортно - трасологічної експертизи № 1147 -Е від 13.05.2024, вартість якої становить 9 466,00 грн.; висновок інженерно-транспортної авто технічної експертизи №85/05 від 28.05.2024, вартість якої становить 3020,00 грн. Таким чином, загальна сума витрат на проведення експертних досліджень становить 35 204,40 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2024 (справа № 308/5052/24) у рамках даного кримінального провадження накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця дорожньо транспортної пригоди та огляду місця події.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на майно згідно з вказаною ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2024.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2024 (справа № 308/5052/24) застосовано щодо ОСОБА_5 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме з 31.05.2024 до 29.07.2024 включно та визначено розмір застави у сумі 151400,00 грн, із покладенням обов`язків у відповідності ч.5 ст. 194 КПК України: - прибувати до слідчого, прокурора, суду на їх першу вимогу;- не відлучатися за межі м. Вінниця без дозволу слідчого, прокурора або суду;- не спілкуватися із свідками, у цьому кримінальному провадженні; - здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон,інші документи,що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну до органів ДМС України в Закарпатській області.

31.05.2024 заставодавцем ОСОБА_12 було сплачено на рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області суму застави у розмірі 151 400,00 гривень, що стверджується копією квитанції № від 31.05.2024.

Під час судового розгляду сторона обвинувачення не зверталась з клопотанням про продовження обов`язків, що покладені на ОСОБА_5 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2024. Таким чином, на час розгляду справи по суті, строк дії обов`язків, визначений ухвалою від 31.05.2024 року вважається припиненим.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

На підстав викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 371, 373,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 на період іспитового строку обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та на підставі ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 на період іспитового строку додаткові обов`язки - не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 35 204 (тридцять п`ять тисяч двісті чотири) гривень 40 копійок в дохід держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , у вигляді застави в розмірі 151 400,00 гривень, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили - запобіжний захід у вигляді застави скасувати, а заставу в розмірі 151 400,00 гривень, сплачену згідно квитанції № АТ «КОМІНВЕСТБАНК» від 31.05.202, повернути заставодавцю ОСОБА_12 .

Накладений арешт на речові докази ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа № 308/5052/24) від 19.03.2024 - скасувати.

Речові докази:

- легковий автомобіль марки «Skoda», моделі «Fabia», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , чорного кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_13 , мешканцю АДРЕСА_4 та який зберігається на майданчику для транспортних засобів поліцейської дорожньої станції «Нижні Ворота», яка розташована на ділянці автомобільної дороги М06 сполученням «Київ-Чоп», 717км + 200 м - повернути власнику ОСОБА_13 , мешканцю АДРЕСА_4 ;

- вантажний транспортний засіб сідловий тягач марки DAF моделі XF 480, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , іноземної транзитної реєстрації у щепленні з напівпричепом марки Kogel моделі S 24-S транзитний реєстраційний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_2 та який зберігається на майданчику для транспортних засобів поліцейської дорожньої станції «Нижні Ворота», яка розташована на ділянці автомобільної дороги М06 сполученням «Київ-Чоп», 717км + 200 м,- повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , який на підставі довіреності 231 D від 29.02.2024 та довіреності 232 D від 29.02.2024 несе відповідальність за даний напівпричіп та транспортний засіб;

- уламки пластмаси (невеликі за розміром), які поміщені до спец. пакету НПУ СУ під № ВУМ 4009473, уламки пластмаси (більші за розміром) які поміщені до спец. пакету НПУ СУ під № ВУМ 4009474, частину реєстраційного номерного знаку, який пошкоджений з наявними цифрами 32 ВЕ, який поміщений до спец. пакету НПУ СУ під № ВУМ 2001218, фрагменти лако фарбного покриття, сірого кольору, які поміщені в окремий спец. пакет НПУ СУ під № PSP 1238863, передню частину пошкодженого реєстраційного номерного знаку наявними цифрами НОМЕР_6 , який поміщений до спец. пакету НПУ СУ під № ЕХРТ 0209268, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП Мукачівського РУП ТУ НП в Закарпатській області за адресою смт. Воловець, вул. Карпатська, 53 - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1