Справа № 487/5057/24
Провадження № 1-кс/487/3475/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення

у с т а н о в и в:

11.06.2024 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вказана вище скарга, в якій ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві внести до ЄРДР необхідні відомості за його заявою від 29.05.2024 № 5/СММ-5, посилаючись на те, що слідчим, у визначений КПК України строк, відомості за його заявою не були внесені до ЄРДР, йому не була вручена пам`ятка про права потерпілого, не наданий витяг з ЄРДР, чим істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді скарга для розгляду передана слідчому судді ОСОБА_1 .

Слідчий суддя своєю ухвалою від 12.06.2024 відкрив провадження за вказаною скаргою та призначив її до розгляду.

Скаржник та його представник неодноразово просили відкласти призначений розгляд скарги, в останнє судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причини неявки не повідомили.

Старший слідчий Першого СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що звернення ОСОБА_3 № 5/СММ-5 від 29.05.2024 було розглянуто та останньому було надано відповідь про відсутність підстав для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України за його заявою. Крім того слідчий зазначив, що слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 вже проводиться розгляд скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення за заявою № 5/СММ-5.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скаргу належить залишити без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до тексту скарги 29.05.2024 ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві із заявою за вих. № 5/СММ-5 про вчинення слідчим поліції кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364-367 КК України у сфері службової діяльності і у співучасті з групою службових осіб органів поліції і прокуратури.

Станом на день звернення до слідчого судді зі скаргою відповіді про результати розгляду заяви ОСОБА_3 від уповноваженої особи не отримував.

У зв`язку з чим, не погоджуючись з такою бездіяльністю, ОСОБА_3 оскаржив її до слідчого судді.

Згідно зі ст. 7 КПК серед основних засад кримінального провадження передбачено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Її зміст розкривається у статті 24 цього ж Кодексу, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Отже у ній встановлено спосіб реалізації відповідного права. Він врегульований, зокрема, Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями зазначеної глави унормовано дії слідчого судді у випадку виникнення обставин, які перешкоджають здійсненню судового розгляду скарги. До таких слід віднести повернення скарги, відмову у відкритті провадження за скаргою та закриття провадження. Однак поза межами правового регулювання Глави 26 КПК знаходиться інститут реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.

У таких випадках КПК рекомендує застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. До них належить, зокрема, засада доступу до правосуддя, яка полягає в тому, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

У той же час не може залишитися поза увагою те, що ОСОБА_3 використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження із тим, щоб ініціювати чергову бездіяльність органів досудового розслідування ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві за тими ж самими фактами.

Так відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 від 02.09.2024 у справі № 487/4922/24 у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за заявою № 5/СММ-5 від 29.05.2024 було відмовлено. Тобто скарга із якою ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді ОСОБА_1 вже була предметом судового розгляду та слідчим суддею було ухвалено відповідне судове рішення.

КПК не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одну й ту саму, за переконанням заявника, бездіяльність, яка вже була предметом судового контролю, за наслідками чого слідчим суддею виносилося судове рішення про відмову у встановленні бездіяльності такого суб`єкта.

Виходячи із викладеного вище, слідчий суддя вважає дії ОСОБА_3 є такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: (1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; (2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; (3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Слідчий суддя враховує, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к). Використання цього інституту прослідковується в практиці Конституційного Суду України (далі - КСУ), який вказав, що повторне звернення до КСУ тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09 липня 2018 року № 213-1(І)/2018).

ЄСПЛ також оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви (ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - КЗПЛ). До одного із випадків зловживання правом на подання заяви ЄСПЛ відносить подання явно сутяжницької заяви або такої, що позбавлена реальної мети. Так, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до Суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. v. The United Kingdom; Philis v. Greese).

Слідчий суддя ураховує, що відповідно до п. 5 Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, яка прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 40/34 24 листопада 1985 року до жертв слід ставитися із співчуттям та поважати їх гідність; вони мають право на доступ до механізмів правосуддя і якнайшвидшу компенсацію за завдану нею шкоду відповідно до національного законодавства.

Слід зазначити, що особи, які вважають себе потерпілими від кримінальних правопорушень, однак, за постановленими судовими рішеннями не є такими, не повинні чинити дії, які спрямовані на досягнення цілей відмінних, від цілей компенсації заподіяної шкоди, притягнення до відповідальності винних осіб. Подання однотипних скарг заявником, який наділений обмеженими правами під час здійснення досудового розслідування, щоб штучним чином встановити собі статус потерпілого, у якому здійснюється досудове розслідування слідчий суддя сприймає як відсутність наміру здійснювати ефективну процесуальну взаємодію із органом досудового розслідування, яка була б спрямована на ефективне здійснення досудового розслідування, так і притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя звертає увагу, що ураховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК та завдання кримінального провадження, у разі наявності судового рішення щодо аналогічного предмета оскарження, наступні скарги цієї особи з приводу бездіяльності такого уповноваженого суб`єкта за аналогічними заявами та клопотаннями щодо тих самих вимог не можуть бути предметом повторного судового розгляду. Натомість багаторазове подання до слідчого судді скарг особою, права якої вже встановлені органом досудового розслідування та судовими рішеннями, свідчать про очевидне зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Кримінальним процесуальним законом передбачено процесуальний механізм реагування на зловживання правом на відвід, який полягає в тому, що у випадках, коли повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

На переконання слідчого судді такий механізм є релевантним до ситуації правозастосування під час розгляду цієї скарги. Правильність такого підходу підтверджується й приписами інших галузей права. Наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

З наведених мотивів, враховуючи мету та завдання кримінального провадження, у разі наявності судового рішення за результатом розгляду скарги особи, права якої начебто були порушень, то наступні скарги цієї особи з приводу бездіяльності уповноваженого суб`єкта щодо того ж самого зобов`язання вчинити певні дії не можуть бути предметом повторного судового розгляду. Багаторазове подання до слідчого судді скарг особою, права якої вже встановлені органом досудового розслідування та судовими рішеннями, може свідчити про зловживання нею правом на подання скарги, що має наслідком залишення скарги без розгляду.

Ураховуючи вищевикладене та виходячи із загальних засад кримінального провадження, вчинення особою вказаних дій, на думку слідчого судді, є зловживанням особою своїми процесуальними правами та має наслідком ухвалення судом рішення про залишення такої скарги без розгляду (такий висновок узгоджується, зокрема, із постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 937/1059/20).

Керуючись статтями 303-307, 309, 376 КПК, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1