У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000357

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання про речові докази: велосипед марки "КТМ", переданий на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області повернути власнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_8 оспорює вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив лише одну обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Вказав, що в ході досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено щирого каяття обвинуваченого, оскільки обвинувачений навіть не вибачився перед ним.

Також потерпілий не погоджується з висновками суду про те, що матеріальна шкода відшкодована, оскільки обвинувачений не пропонував компенсувати матеріальну шкоду, а своє майно він так і не отримав так як воно є речовим доказом по справі, а рішення суду не вступило в законну силу.

Також потерпілий не погоджується з висновками суду про те, що відсутні негативні наслідки вчиненого. Зазначив, що дії обвинуваченого його як морально, так і фізично принизили, він втратив довіру до людей, про цей факт знають всі мешканці міста.

Тому потерпілий вважає, що суд першої інстанції прийняв незаконне рішення, так як безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України, призначивши обвинуваченому покарання з іспитовим строком.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14.07.2019 приблизно о 21:00 год. (точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим), ОСОБА_6 разом з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, перебували за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час вони помітили, як ОСОБА_8 з велосипедом зайшов на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння.

Після чого, у ОСОБА_6 та особи, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих стосунків з потерпілим, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення велосипеда марки "КТМ", який належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме: велосипеду марки "КТМ", ОСОБА_6 спільно з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, діючи умисно та протиправно з метою наживи та збагачення, сіли до автомобіля ВАЗ "2101", зеленого кольору, д/н 42-64 НИМ, та поїхали за ОСОБА_8 , який рухався на власному велосипеді по АДРЕСА_2 . При цьому, за кермом транспортного засобу ВАЗ "2101", д/н 42-64 НИМ, перебував ОСОБА_6 .

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 спільно з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, наздогнавши ОСОБА_8 поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , підійшли до останнього та, на ґрунті неприязних особистих стосунків з потерпілим, особа, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область щелепи, в результаті чого останній впав на землю.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, почали наносити удари кулаками обох рук по рукам та тулубу ОСОБА_8 , з метою відібрання велосипеда останнього.

В результаті своїх неправомірних дій, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців в області тулуба та кінцівок, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, ОСОБА_6 , відібравши велосипед марки "КТМ" у ОСОБА_8 , поклав його до багажника автомобіля ВАЗ "2101", зеленого кольору, д/н 42-64 НИМ, після чого спільно з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2340 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_5 просив вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі потерпілого доводи, суд дійшов таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Потерпілий оскаржує вирок в частині призначеного покарання, та вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставно звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим, ці доводи потерпілого не є слушними, з огляду на таке.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким.

Також враховані дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений (вдівець), має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працює, за даними ІНФОРМАЦІЯ_4 на обліках у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризувався посередньо.

Крім того, суд врахував обставини, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого у вчиненому, повернення майна власнику та відсутність негативних наслідків від вчиненого.

Судом не враховано, як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65, 66 КК України, за видом та у розмірі, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів, є необґрунтованими доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню, в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції достатньо врахував дані про особу винного та сукупність наведених вище обставин, які пом`якшують покарання. На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Апеляційний суд не погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами про те, що дані про особу ОСОБА_6 свідчать про неможливість його виправлення без відбування покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не одружений (вдівець).

Крім того, ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій висловив щире каяття у вчиненому, пояснив, що самостійно виховує малолітніх дітей, став на шлях виправлення.

Окрім того, згідно досудової доповіді, складеної інспекторами Центрального районного відділу та Новоодеського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та виконанням рекомендованих заходів, передбачених пробаційною програмою.

Обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів потерпілого, що матеріальна шкода йому не відшкодована, та йому не повернули майно, то ця обставина не залежить від обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки це майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та зберігається у Новоодеському ВП ГУНП в Миколаївській області до набрання вироком законної сили.

З урахуванням обставин справи, наявності вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який розкаявся у вчиненому та усвідомив свою провину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Підстави для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12