Справа №760/4695/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5217/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою місцевого суду продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 08.09.2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу колегії суддів Солом`янського районного суду м. Києва про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби ( АДРЕСА_1 , місце проживання батьків, які не заперечують стосовно його перебування за зазначеним адресом). Покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки: заборонити перебувати в місцях спільного проживання з дружиною ОСОБА_8 та дитиною ОСОБА_9 (за адресою: АДРЕСА_2 ); обмежити спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_8 та дитиною ОСОБА_9 ; заборонити листування, телефонні переговори з дружиною ОСОБА_8 та дитиною ОСОБА_9 ; заборонити листування, телефонні переговори, зустрічі та спілкування із свідком ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд при продовженні запобіжного заходу взяв до уваги як основний чинник наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а питання встановлення обґрунтованості обвинувачення залишилось поза увагою суду, незважаючи на те, що згідно положень КПК України, запобіжний захід може бути застосований або продовжений виключно у випадку доведення обґрунтованості обвинувачення та наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Окрім цього, зазначає, що в даному кримінальному провадженні прокурор обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи та конкретного кримінального провадження, а його доводи ґрунтуються на припущеннях, що ОСОБА_7 може впливати на свідків та переховуватись від слідства. Доказів про вплив на свідків сторона обвинувачення не надає, хоча свідки сторони обвинувачення уже допитані судом.

Разом з тим, наголошує, що в ухвалі суду відсутні докази наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, про дату час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002583 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 11.07.2024 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 08.09.2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років; ризики, які були підставою продовження запобіжного заходу, не зникли, а саме обвинувачений: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У даному випадку встановлюючи існування ризику переховування ОСОБА_7 від суду, колегія суддів бере до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, соціальні зв`язки, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується та тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі встановлення його вини. До того ж, у разі переховування обвинуваченого ОСОБА_7 стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, колегія суддів, оцінюючи наявність вказаного ризику, враховує, що потерпіла проживала з обвинуваченим однією родиною, тому вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження показань потерпілої та свідків безпосередньо судом під час судового розгляду по суті.

Колегія суддів не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілою, яка є малолітньою, та свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати наявність можливості незаконного впливу на потерпілу, свідків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань. При цьому, колегія суддів вважає, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань під час досудового розслідування.

Оцінюючи вказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті, в тому числі обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Всупереч доводам апеляційної скарги щодо відсутності ризиків неправомірної поведінки ОСОБА_7 , при розгляді клопотання прокурора суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, й виклав їх у своєму рішенні.

Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесуальних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 8 вересня 2024 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя