Справа № 639/5811/24
Провадження № 1-в/639/487/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від призначеного покарання за вироком суду, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.02.2024, який винесений стосовно нього, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав вимоги клопотання та просив вказане клопотання задовольнити.

Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, яке наразі не є кримінально караним.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника, що відповідно до приписів абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку засудженого та прокурора, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 2 років 6 місяці позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяці позбавлення волі.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення кримінальних правопорушень: 1) 04.09.2023, чим завдано матеріальної шкоди на суму 854 грн.; 2) 05.09.2023, чим завдано матеріальної шкоди на суму 1 879 грн. що станом на день вчинення крадіжки або замаху на крадіжку складає суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2 684 грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.02.2024, наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких усунута, останній підлягає негайному звільненню від призначеного покарання.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 від 10.09.2024 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 10 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1