Провадження № 1-кс/686/6168/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000468,

встановив:

22.07.2024 р. прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалах слідчого судді від 01.07.2024 р. та від 11.07.2024 р., звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 27.06.2024 р., під час проведення, у період часу з 06 год. 29 хв. до 08 год. 05 хв., обшуку у домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці, з кадастровим №:03:011:0148, у СТ «Медик» Лісогринівецької ОТГ, було вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема, на належні останньому: мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, з невідомою сім-картою; ноутбук марки «DELL», чорного та сірого кольорів, серійний номер №8B6KK12; принтер марки «EPSON», чорного кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , із кабелем живлення та кабелем підключення, а також на належний ОСОБА_4 мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», білого та сірого кольорів.

В обґрунтування клопотання прокурором, окрім суті повідомленої, в рамках кримінального провадження №0000468, ОСОБА_5 підозри у вчинені кримінальних правопорушень, зазначено також про те, що «слідчими СУ ГУНП в Хмельницькій області, за процесуального керівництва Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000468, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.332, ч.3 ст.28 ч.1 ст.358, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2023.

27.06.2024, на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в домоволодінні, що знаходиться на земельній ділянці, з кадастровим номером: :03:011:0148, під час проведення якого, вилучено: мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, ІМЕІ та сім-карта оператора мобільного зв`язку невідомі; мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», білого та сірого кольорів, ІМЕІ та сім-карта оператора мобільного зв`язку невідомі; ноутбук марки «DELL», чорного та сірого кольорів, серійний номер № 8B6KK12, без зарядного пристрою; принтер марки «EPSON», чорного кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , із кабелем живлення та кабелем підключення.

27.06.2024, старшим слідчим в ОВС ВР ОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 , вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

У зв`язку з тим, що вищевказані вилучені предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадження, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, щодо протиправної діяльності ОСОБА_5 та інших осіб, причетних до вчинення злочинів, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно, у вигляді позбавлення володільця права розпоряджатися і користуватися ними, з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до зібраних матеріалів кримінального провадження, вилучені мобільні телефони, ноутбуки та інші предмети, що належать ОСОБА_7 , містять дані про спілкування із іншими особами, в тому числі підозрюваними, електронні файли, зокрема, про отримані і відправлені поштові відправлення і перекази, в тому числі грошові. Крім того, дозвіл на вилучення комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, ноутбуків, жорстких дисків, флеш-накопичувачів, зокрема, надано ухвалою слідчого судді при наданні дозволу на проведення обшуку. Проте, відповідно до матеріалів кримінального провадження, грошові кошти, отримані ОСОБА_5 , набуті, зокрема, при отриманні переказів від збуту підроблених документів іншими особами, яким повідомлено про підозру, підозрюваними. Так, ОСОБА_5 особисто з отриманих доходів купував цінні речі і предмети для ОСОБА_4 (зокрема дорогі автомобілі, телефони, тощо). В подальшому, отримано відомості про те, що вилучений мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, ІМЕІ та сім карта оператора мобільного зв`язку невідомі, належить ОСОБА_5 , а мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», білого та сірого кольору, ІМЕІ та сім карта оператора мобільного зв`язку невідомі, належить ОСОБА_4 . Вилучені ноутбук та принтер належать ОСОБА_5 . Крім того, дозвіл на вилучення мобільних телефонів, ноутбуків та копіювальної техніки (принтера) надано ухвалою слідчого судді при наданні дозволу на проведення обшуку, оскільки вони безпосередньо використовувалися під час персоналізації даних в підроблених документах та друкові заготовок для виготовлення підроблених документів підозрюваним ОСОБА_5 .

З метою забезпечення збереження речових доказів, є підстави накласти арешт на речі та предмети, вилучені 27.06.2024, в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в домоволодінні, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:011:0148, які необхідні для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, проведення судових експертиз (зокрема комп`ютерно-технічної), проведення детальних оглядів та аналізу, та які мають значення речових доказів у справі, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, грошові кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та, в подальшому, перетворені на цінне майно, для забезпечення спеціальної конфіскації.»

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте, у його клопотанні міститься прохання про розгляд справи за його відсутності, просить клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 , захисник підозрюваного та представник третьої особи адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, що, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши подане прокурором клопотання з долученими матеріалами кримінального провадження №0000468, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Зі змісту ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України; крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 96-2 КК України, передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. А також, у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна. Спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження арешту майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження можливого вчинення особою кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати вид обмеження, з метою уникнення негативних наслідків.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000468 від 05.09.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.332, ч.3 ст.28 ч.1 ст.358, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, 27.06.2024 р., під час проведення, у період часу з 06 год. 29 хв. до 08 год. 05 хв., обшуку у домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці, з кадастровим №:03:011:0148, у СТ «Медик» Лісогринівецької ОТГ, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , окрім іншого, було вилучено належні останньому мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, який був заблокований та ІМЕІ та сім-карта якого невідомі, поміщений до сейф пакету №CRI1196925; ноутбук марки «DELL», чорного та сірого кольорів, серійний номер № 8B6KK12, без зарядного пристрою, поміщений до сейф пакету №PSP4102750; принтер марки «EPSON», чорного кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , із кабелем живлення та кабелем підключення, поміщені до прозорого поліетиленового пакету, горловина якого опломбована пломбою №В721776. Вказані речі, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому, ці речі 27.06.2024 р., постановою слідчого, було визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею відхиляються висловленні у письмових запереченнях аргументи адвоката ОСОБА_8 , щодо того, що прокурором пропущений строк на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт вилученого під час обшуку майна. Так, 28.06.2024 р. до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке 27.06.2024 р., під час проведення вищезазначеного обшуку, було вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак це клопотання прокурора, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.07.2024 р., було повернуто прокурору, із встановленням строку в 72 години для усунення недоліків. Вказана ухвала слідчого судді від 01.07.2024 р. прокурором була отримана 08.07.2024 р. Після усунення відповідних недоліків, прокурором 10.07.2024 р. було подане нове клопотання, однак, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.07.2024 р., прокурору було повторно повернено клопотання про арешт майна, ця ухвала слідчого судді від 11.07.2024 р. була отримана прокурором 19.07.2024 р. Після усунення відповідних недоліків, прокурором 22.07.2024 р. було подане нове клопотання, тобто строки, передбачені ст.ст.171, 172 КПК України, на звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, прокурором були дотриманні та не пропущенні.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Враховуючи вказані обставини, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, клопотання прокурора, в частині накладення арешту на вищевказані речі (мобільний телефон із сім-картою, ноутбук, принтер із кабелем живлення), є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження, а також, з метою забезпечення проведення відповідних експертних досліджень, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке 27.06.2024 р., під час проведення, у період часу з 06 год. 29 хв. до 08 год. 05 хв., обшуку у домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці, з кадастровим №:03:011:0148, у СТ «Медик» Лісогринівецької ОТГ, було вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема, на належні останньому мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, із сім-картою, поміщений до сейф пакету №CRI1196925; ноутбук марки «DELL», чорного та сірого кольорів, серійний номер № 8B6KK12, поміщений до сейф пакету №PSP4102750; принтер марки «EPSON», чорного кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , із кабелем живлення та кабелем підключення, поміщені до прозорого поліетиленового пакету, опломбованого пломбою №В721776.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню подане прокурором клопотання в частині накладення арешту на належний ОСОБА_4 мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», білого та сірого кольорів (поміщений до сейф пакету №CRI1196924), який 27.06.2024 р., під час проведення вищевказаного обшуку, був тимчасово вилучений, та який, постановою слідчого від 27.06.2024 р., визнаний речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні. Так, прокурор аргументує своє клопотання про накладення арешту на зазначений телефон, окрім іншого, й необхідністю його збереження як речового доказу, оскільки, за твердженням прокурора, вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон міг бути придбаним для останньої ОСОБА_5 за грошові кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, за грошові кошти, які були отримані від переказів за збут іншими особами підроблених документів, однак, будь-яких підтверджуючих вказані обставини відомостей, прокурором до клопотання долучено не було. Слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що у кримінальному провадженні №0000468 не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення власнику зазначеного майна - ОСОБА_4 , що могло б свідчити про існування підстав вважати, що остання могла набути це майно кримінально-протиправним шляхом, відсутні й у наданих слідчому судді матеріалах будь-які підтверджуючі відомості й тієї обставини, що означений мобільний телефон придбаний для ОСОБА_4 саме ОСОБА_5 , і що останній цим мобільним телефоном користувався. Не свідчать матеріали кримінального провадження й про те, що належний ОСОБА_4 мобільний телефон містить у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, незважаючи на наявність означеної постанови слідчого від 27.06.2024 р. про визнання майна речовим доказом, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», білого та сірого кольорів, на теперішній час, містить ознаки речового доказу саме в означеному кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.332, ч.3 ст.28 ч.1 ст.358, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України. Зокрема, прокурором у клопотанні жодним чином не доведено, що мобільний телефон ОСОБА_4 , дозвіл на відшукання якого не було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того, ця річ не є предметом, що була об`єктом кримінально протиправних дій, відсутні й підтверджуючі відомості, що вказане майно було набуте кримінально протиправним шляхом. Тобто, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вищеозначений, належний ОСОБА_4 мобільний телефон, у розумінні ст.98 КК України, має будь-яке відношення до кримінального провадження № 0000468. Тобто, ця річ не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, які б давали підстави тимчасово вилучати певне майно, а отже стороною обвинувачення не доведено, що були наявні правові підстави для вилучення належного ОСОБА_4 мобільного телефону, дозвіл на відшукання та вилучення якого під час обшуку, слідчим суддею не надавався. Саме по собі твердження прокурора про те, що ОСОБА_5 отримував кошти від переказів, за збут іншими особами підроблених документів, не може свідчити про те, що вищезазначений, належний ОСОБА_4 , мобільний телефон був придбаний за грошові кошти, які були здобуті злочинним шляхом. Тому, правові підстави для накладення арешту на вилучений у третьої особи ОСОБА_4 мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX» (білого та сірого кольорів), на сьогоднішній день, відсутні. Твердження сторони обвинувачення про необхідність такого арешту, з метою збереження речового доказу, не знайшло підтвердження під час дослідження матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання, оскільки не доведено, що вказана річ має значення та будь-яке відношення до факту можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.332, ч.3 ст.28 ч.1 ст.358, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, відповідно, що вона дійсно являється тим доказом, необхідність у збереженні якої наявна у кримінальному провадженні №0000468.

Також, прокурор своє клопотання про накладення арешту на зазначену, належну ОСОБА_4 , річ аргументує й необхідністю її збереження для забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, однак, будь-яких документів, на підтвердження тієї обставини, що у даному випадку може бути застосована спеціальна конфіскація щодо вилученого, без належних правових підстав, належного ОСОБА_4 мобільного телефону, прокурором в обґрунтування доводів клопотання не представлено. Зокрема, матеріали поданого прокурором клопотання жодним чином не свідчать, що належний ОСОБА_4 мобільний телефон, був одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходом від такого майна; призначався (використовувався) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, або винагороди за його вчинення; був предметом кримінального правопорушення, був підшуканий, виготовлений, пристосований або використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, і що ОСОБА_4 набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи від іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України. Окрім того, спеціальна конфіскація не може бути застосована до речі, яка була вилучена з порушенням закону та яка підлягає поверненню власнику. Відповідно, також відсутні правові підстави для накладення арешту, з підстав забезпечення можливості спеціальної конфіскації майна, на належний ОСОБА_4 мобільний телефон у рамках кримінального провадження № 0000468, в якому, на сьогоднішній день, останній не було повідомлено про підозру.

За вказаних обставин, слідчим суддею відхиляються фактично голослівні аргументи прокурора про те, що належний ОСОБА_4 мобільний телефон, вилучений в ході обшуку, є речовим доказом, оскільки був набутий за кошти, отриманні внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, стороною обвинувачення не представлено доказів того, що для забезпечення виконання завдань кримінального провадження необхідно накласти арешт саме на вищеозначений, належний третій особі ОСОБА_4 мобільний телефон.

Слідчий суддя не вбачає підстав, для повторного повернення прокурору, в порядку ч.3 ст.172 КПК України, поданого ним клопотання, оскільки це клопотання слідчим суддею вже двічі поверталось прокурору для усунення недоліків, окрім іншого, й з підстав не наведення прокурором обґрунтувань необхідності накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно та наявності правових підстав для його вилучення у ході обшуку, а також через не долучення до клопотання документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи. Разом з тим, матеріали поданого прокурором клопотання вказують на те, що слідчим, яким проводився обшук, при вилучені належного ОСОБА_4 мобільного телефону, не були дотримані вимоги ч.7 ст.236 КПК України, згідно з якими слідчий під час проведення обшуку має право на вилучення речей, які мають значення для кримінального провадження. Зазначені порушення вказують на відсутність у слідчого судді правових підстав для накладення арешту на майно, яке було безпідставно вилучене. Крім того, повторне повернення клопотання про арешт майна, яке 27.06.2024 р., фактично безпідставно, було тимчасово вилучене, призведе до невиправданого втручання у конвенційне право третьої особи ОСОБА_4 на мирне володіння належним їй майном, яке має бути негайно повернено власнику.

До того ж, обставини вчинення кримінального правопорушення можливо встановити без накладення арешту на вилучений, належний ОСОБА_4 , мобільний телефон. За вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що у кримінальному провадженні №0000468 є необхідність у збереженні зазначеного мобільного телефону і що в даному випадку може бути досягнута мета арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також може бути виконане завдання арешту. Тому, позбавлення ОСОБА_4 можливості вільно володіти її майном, яке немає доказового значення у кримінальному провадженні, суттєво порушить інтереси особи, яка не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, та явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна і завданнями кримінального провадження, які, як встановлено у ході розгляду поданого прокурором клопотання, не можуть бути досягнуті шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_4 мобільний телефон. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке 27.06.2024 р., під час проведення, у період часу з 06 год. 29 хв. до 08 год. 05 хв., обшуку у домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці, з кадастровим №:03:011:0148, у СТ «Медик» Лісогринівецької ОТГ, було вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема, на належні останньому мобільний телефон «Iphone 14 PRO MAX», чорного кольору, із сім-картою, поміщений до сейф пакету №CRI1196925; ноутбук марки «DELL», чорного та сірого кольорів, серійний номер № 8B6KK12, поміщений до сейф пакету №PSP4102750; принтер марки «EPSON», чорного кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , із кабелем живлення та кабелем підключення, поміщені до прозорого поліетиленового пакету, опломбованого пломбою №В721776.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя