ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 469/866/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/237/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Березанського р-ну, Миколаївської обл., громадянина України, з повною загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні 3 неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку), передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст125 КК України у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин;

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч.4 ст.296 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання, а саме, з 21.04.2023 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення судової вибухово-технічної експертизи від 18.05.2023 року №КСЕ-19/115-23/5917 у сумі 7648 грн.

Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень (проступку) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією в особливий період та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 20.04.2023 року приблизно о 19 год. 50 хв., перебуваючи на прилеглій до приміщення автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я потерпілого, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_11 , спричинивши тим самим останньому тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівої щоки, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією в особливий період та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 20.04.2023 приблизно о 19.51 годині, перебуваючи на прилеглій до приміщення автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07 , яка є громадським місцем, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільства, а саме, відвідувачів АЗС та її працівників, умисно, з метою показати свою перевагу над потерпілим та оточуючими, демонструючи зневажливе ставлення до громадського порядку, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та добропристойності, вчинив грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виражалась у створенні загрози життю та здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 та оточуючих, порушенням нормальної діяльності АЗС та пошкодженням її майна, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме, ручної гранати, яку ОСОБА_8 дістав з кишені, висмикнув запобіжне кільце, привівши тим самим її в бойову готовність, та кинув її на території АЗС, після чого відбувся вибух.

Через протиправні дії ОСОБА_8 нормальну роботу АЗС та прийом відвідувачів було припинено приблизно на 2 години, пошкоджено зовнішню обшивку приміщення АЗС.

Також, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.04.2023 року, точного часу не встановлено, поблизу АДРЕСА_4 (точного місця не встановлено), без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, придбав, оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення, споряджених вибуховою речовиною тротил, яку носив та зберігав при собі до моменту її використання о 19 год. 50 хв. 20.04.2023 на території автозаправної станції ПП «Амік Україна» АЗС №15-07, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погодившись з вищевказаним вироком суду першої інстанції обвинувачений та захисник подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження за його обвинуваченням закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання та в зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваного вироку, допущення судом істотного порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає що прокурором проігноровано його клопотання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порядку ст. 616 КПК України та закриття кримінального провадження.

Крім того, зазначає про невідповідність показань потерпілого ОСОБА_11 наданих ним в судовому засіданні та викладених судом в оскаржуваному вироку.

Також, апелянт вказує про свою незгоду в висновками судово-медичної експертизи щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 .

Крім того, зазначає і проте, що судом не взято до уваги те, що він раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання та в зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку суду, ухвалення його з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що в оскаржуваному вироку суду не зазначено про те, чому суд взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 та відкинув показання інших учасників судового розгляду, в тому числі показання свідка ОСОБА_12 та відеозапис з місця події, оскільки показання зазначеного свідка не співпадають з матеріалами провадження та відеозапису.

Крім того, на переконання апелянта, показання свідка ОСОБА_13 , зазначені у вироку відрізняються від його показань даних в судовому засіданні, а саме показання в частині зазначення судом того, що нормальна робота АЗС та відвідувачів було припинено приблизно на 2 години, чого зазначений свідок в суді не повідомляв.

Також, апелянт зазначає про те, що ряд доказів у кримінальному провадженні є недопустимими.

Так, відомості до ЄРДР №000090 за ч. 1 ст. 263 КК України, внесені на підставі рапорту, складеного на підставі висновку експерта №КСЕ-19/115-23/5917 від 18.05.2023 року, лише 30.05.2023 року, тобто після того, як була проведена вищевказана експертиза та в рамках іншого кримінального провадження. Зазначене вказує на те, що висновок експерта №КСЕ-19/115-23/5917 від 18.05.2023 року є недопустимим доказом, оскільки він отриманий до внесення відомостей в ЄРДР у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 263 КК України. Отже, висновок експерта отриманий у іншому кримінальному провадженні до внесення відомостей в ЄРДР, у тому числі і в разі його подальшого об`єднання з іншим провадженням, не може бути використаний, як доказ у кримінальному провадженні з кваліфікацією ч. 1 ст. 263 КК України, з підстав його отримання до внесення відомостей до ЄРДР.

Також, відомості до ЄРДР №000042 за ч. 1 ст. 125 КК України внесені слідчим на підставі заяви потерпілого від 29.04.2023 року, проте експертиза №327 від 26.04.2023 року була проведена в рамках кримінального провадження №000068 від 20.04.2023 року, тобто в рамках іншого кримінального провадження до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення в формі приватного обвинувачення, тобто 29.04.2023 року, а за такого висновок експерта №327 від 26.04.2023 року є недопустимим доказом.

Не погоджується апелянт і з кваліфікацією дій його підзахисного за ч. 4 ст. 296 КК України, в частині кваліфікації його дій, як грубе порушення громадського порядку, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв будь-яких активних дій з грубим порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та винятковим цинізмом. Так, словесний конфлікт між його підзахисним та потерпілим в приміщенні АЗС не відбувався, а від обвинуваченого не було жодної лайки чи нецензурної брані, що б призвело до припинення діяльності АЗС. Крім того, цей конфлікт не тримав 2 години, як про те зазначено судом, а набагато менше, що підтверджується матеріали кримінального провадження по показаннями учасників судового розгляду. Чека від гранати, яка перебувала у ОСОБА_8 в нагрудному кармані була витягнута потерпілим, який штовхнув обвинуваченого тримаючи його за куртку з місці де знаходилась граната, від чого останній упав. Намагаючись уникнути конфлікту ОСОБА_8 намагався залишити територію АЗС, проте потерпілий наздогнав його на накинувся на нього зі спини, що завадило ОСОБА_8 вставити чеку гранати на місце та викинути її в безпечне місце.

Також, на переконання апелянта, судом не взяті до належної уваги та не враховані при ухваленні судового рішення дані про особу обвинуваченого, які відповідно до п. 2 ст. 66 КК України, на думку апелянта, можуть бути визнані, як обставини, які пом`якшують покарання його підзахисного, а саме те, що ОСОБА_8 перебуває у шлюбі та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Крім того, відносно його дружини вирішується питання про позбавлення її батьківських прав, а у такому випадку ОСОБА_8 міг би займатися вихованням дітей.

Крім того, апелянт зазначає і про те, що ні орган досудового розслідування, ні суд, в порушення вимог ст. 509 КПК України, незважаючи на те, що ОСОБА_8 згідно довідки з психіатричної лікарні перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з 1998 року, не призначив відносно ОСОБА_8 судово-психіатричну експертизу, що є істотним порушенням вимог КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду відносно ОСОБА_8 з підстав викладених в запереченнях. Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника та обвинуваченого на підтримання доводів апеляційних скарг, прокурорів, які заперечували проти їх задоволення, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, останнє слово обвинуваченого колегія суддів дійшла наступного висновку.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (проступку) не визнав та пояснив, що він 20.04.2023 року перебував в приміщенні автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07, де у нього відбувся конфлікт з потерпілим ОСОБА_11 . В ході конфлікту потерпілий витягнув кільце з гранати, яка була у нього у кармані біля грудей. З метою усунення небезпеки для оточуючих обвинувачений вказану гранату викинув у сторону, внаслідок чого стався вибух. Вважає, що дану ситуацію спровокував потерпілий ОСОБА_11 . Про обставини носіння ним ручної гранати обвинувачений повідомити суд відмовився.

Разом з тим, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини у вчиненні ним кримінальних правопорушень (проступку), передбачених ч. 1 ст. 125 КК, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 України, висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (проступку) при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтвердив обставини носіння ним ручної гранати без передбаченого законом дозволу;

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , про те, що 20.04.2023 року у вказаний в обвинувальному акті час потерпілий перебував на прилеглій до приміщення автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07, де обвинувачений ОСОБА_8 в ході словесного конфлікту, що виник між ними, спочатку погрожував його вбити, а потім наніс йому один удар в обличчя, внаслідок чого він упав. Після чого обвинувачений дістав ручну гранату, і висмикнувши з неї запобіжне кільце, сказав, що підірве її. Тоді потерпілий відштовхнув обвинуваченого, і останній упав. Потім піднявся та побіг з гранатою, яку потім викинув її на території АЗС, внаслідок чого відбувся вибух. Також пояснив, що обвинувачений нанесеним йому ударом пошкодив переносицю;

- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що вона працює оператором автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07. 20.04.2023 року, спостерігала, як в приміщені АЗС відбувся словесний конфлікт між відомим їй в загальних рисах обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 . В ході суперечки вказані особи вийшли з приміщення АЗС, де потім суперечка переросла у фізичний супротив між ними. Продовження конфлікту вона спостерігала через вікно АЗС. Під час бійки між вказаними особами її колега по роботі ОСОБА_12 , яка теж була присутня, відкрила віконце на АЗС та сказала, що обвинувачений дістав гранату та витягнув чеку. Після цього ОСОБА_12 нажала тривожну кнопку, а вона викликала поліцію. Потім стався вибух, внаслідок якого було порушено нормальну роботу АЗС;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона працює оператором автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07. 20.04.2023 року перебувала на своєму робочому місці на АЗС виконуючи свої трудові обов`язки. Повідомила суду обставини, аналогічні зі змістом обставинам, які повідомила суду свідок ОСОБА_14 Підтвердила, що особисто бачила, як обвинувачений дістав гранату ти витягнув запобіжне кільце. При цьому свідок ОСОБА_12 зазначила, що після вибуху, який стався на території АЗС, внаслідок підриву предмету, який кинув на землю на території АЗС один з учасників бійки, вона була вимушена з метою продовження роботи АЗС взяти на себе функції, які здійснювала свідок ОСОБА_14 до початку вказаних подій, оскільки остання довго перебувала у стресовому стані, і не могла продовжувати роботу;

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він є офіційним представником за довіреністю автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07. 20.04.2023 року, по прибуттю на територію автозаправної станції за телефонним дзвінком її працівника, він дізнався від працівників АЗС, що на території АЗС стався конфлікт між її відвідувачами, в ході якого, один з відвідувачів кинув на землю предмет, схожий на ручну гранату, який потім вибухнув в межах території АЗС, внаслідок чого, вже за його особистими спостереженнями було припинено нормальну роботу АЗС та прийом відвідувачів, оскільки один з касирів не міг працювати, а також було пошкоджено зовнішню обшивку приміщення АЗС.

Показання потерпілого та свідків отримані в спосіб, передбачений КПК України, підстав визнавати їх неналежними, недопустимими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для оговору потерпілим та свідками обвинуваченого, оскільки таких обставин не встановлено під час судового розгляд кримінального провадження.

Наведені показання потерпілого та свідків узгоджуються і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень (проступку), а саме:

- заявою потерпілого ОСОБА_11 від 20.04.2023 року, у якій він просить вжити заходи до ОСОБА_8 який наніс йому тілесні ушкодження;

- комерційною пропозицією ПІІ «Амік-Україна» від 01.05.2023 року про вартість відновлення обшивки будівлі АЗС №1507 ПП «Амік-Україна» за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду місця події від 20.04.2023 року з фото таблицею, згідно якого 20.04.2023 року слідчим СВ відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у присутності понятих було оглянуто ділянку місцевості, розташованої в межах АЗС «Амік», в ході якого в межах задньої та лівої частини «АЗС Маркет», яка складається з металу сірого кольору, було виявлено декілька отворів, завданих внаслідок влучання стороннього предмету, а також виявлено та вилучено: запал УГЗН-2 (упаковано до спецпакету ВУМ 102625), вісім металевих уламків (упаковано до спецпакету WAR 1124851), земельний покров з епіцентру вибуху (упаковано до спецпакету SUD 2000470);

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 02.05.2023 року щодо копіювання відео файлів з камер спостереження ПП «Амік Україна» АЗС №1507;

- висновком експерта від 18.05.2023 року №КСЕ-19/115-23/5917, складеного за наслідками проведеної судової вибухово-технічної експертизи, згідно якого надані на дослідження спусковий важіль уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2, який знаходиться в сейф-пакеті № ВУМ 10026325, та осколки, які знаходяиться в сейф-пакеті №WAR 1124851, є залишками вибухового пристрою промислового виготовлення військового призначення - оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення. На поверхні наданих на дослідження осколків оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 з сейф-пакету №WAR 1124851 виявлено сліди вибухової речовини тротилу;

- висновком експерта від 26.04.2023 року №327, складеного за наслідками проведеної судово-медичної експертизи, згідно якого у потерпілого ОСОБА_11 має місце тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівої щоки, яке могло утворитися від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень;

- довідкою КНП «Березанська ЦРЛ» від 21.04.2023 року, згідно якої 21.04.2023 року ОСОБА_11 дійсно звертався до медичного закладу. Діагноз: «забій носа, лівої кисті. Гематома лівої щоки»;

- протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2023 року згідно якого слідчим СВ відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у присутності захисника 21.04.2023 року було затримано ОСОБА_8 за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України;

- протоколом огляду від 18.05.2023 року з ДВД-диском з відео файлами з камер спостереження АЗС №15-07 та з роздруківками стоп-кадрів з відеозаписів, з яких вбачаються обставини бійки обвинуваченого з потерпілим, зокрема, момент нанесення обвинуваченим удару потерпілому, момент, як оператор АЗС ОСОБА_14 говорить, що помітила у ОСОБА_8 в руках гранату, момент, коли ОСОБА_15 в районі свого живота лівою рукою висмикнув запобіжне кільце гранати, момент, коли на записі чутно вибух;

- протоколом огляду ДВД-диску з відеофайлами А01-4008 та НОМЕР_2 з камер спостереження АЗС №15-07, на яких зафіксовані обставини, автентичні обставинам, зафіксованим на роздруківками стоп-кадрів з відеозаписів у протоколі огляду від 18.05.2023 року, з яких вбачається, що ОСОБА_8 наносить удар потерпілому, що оператор АЗС говорить, що у ОСОБА_8 є в руках граната, що ОСОБА_8 робить рухи схожі на рухи, які можуть бути здійснені при вийняті запобіжного кільця з гранати. Також на відео зафіксовано звук вибуху.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не визнання ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (проступку), як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене і рахує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази у провадженні, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень (проступку). Ці докази ретельно досліджені та покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та збереження бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Безпідставними є твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про ігнорування прокурором його клопотання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порядку ст. 616 КПК України та закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 КПК України, за результатами розгляду такого клопотання, прокурор має право, а не зобов`язаний, звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Тобто, не звернення прокурора з відповідним клопотанням не є порушенням вимог КПК України та не впливає на суть обвинувачення та ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження процесуального рішення. Крім того, сам факт можливого звернення прокурора із зазначеним клопотанням не є підставою для закриття кримінального провадження.

Крім того, неспроможними є посилання обвинуваченого на невідповідність показань потерпілого ОСОБА_11 наданих ним в судовому засіданні та викладених судом в оскаржуваному вироку, оскільки, проаналізувавши показання потерпілого зафіксовані на технічному носії інформації та викладені судом в оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає, шо показання надані потерпілим в судовому засіданні цілком та повністю відповідають за змістом показанням потерпілого викладеним в оскаржуваному вироку суду.

Безпідставна є і незгода обвинуваченого та захисника з висновками судово-медичної експертизи від 26.04.2023 року №327, складеного за наслідками проведеної судово-медичної експертизи, щодо виявлених тілесних ушкоджень к потерпілого ОСОБА_11 , оскільки, в цих висновках, серед іншого, мається однозначний висновок експерта про те, що у потерпілого ОСОБА_11 має місце тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівої щоки, яке могло утворитися від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Місце отримання потерпілим зазначеного тілесного ушкодження підтверджується і довідкою КНП «Березанська ЦРЛ» від 21.04.2023 року,

Щодо посилань обвинуваченого про можливу фальсифікацію відеоматеріалів, а саме їх наявність у виді фрагментальних зображень, колегія суддів зазначає про те, що в матеріалах провадження мається ДВД-диск на якому мається повний запис подій, із цього запису й були й здійснені фрагментальні роздруківки стоп-кадрів для їх долучення до матеріалів кримінального провадження.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги захисника про те, що в оскаржуваному вироку суду не зазначено про те, чому суд взяв до уваги показанням потерпілого ОСОБА_11 та відкинив показання інших учасників судового розгляду, в тому числі показання свідка ОСОБА_12 та відеозапис з місця події, оскільки показання зазначеного свідка не співпадають з матеріалами провадження та зазначеного відеозапису. Так, апелянт зазначаючи такі доводи, в той же час зовсім не мотивував їх належними доказами.

Крім того, показання свідка ОСОБА_13 надані ним в судовому засіданні в цілому відповідають за змістом його показанням викладеним в оскаржуваному вироку суду, в тому числі і про те, що нормальна робота АЗС та відвідувачів було припинено. Питання тривалості часу зупинення роботи АЗС жодним чином не впливає доведеність ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість ряду доказів у кримінальному провадженні, оскільки, як зазначає апелянт вони отримані до внесення відомостей в ЄРДР.

Так, склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, передбачає застосування іншого предмету, спеціально пристосованого до нанесення тілесних ушкоджень, при цьому, при наданні оцінці діям винуватої особи слід враховувати, що застосування вказаних предметів заподіяло, могло заподіяти, чи їх використання під час учинення хуліганський дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадянина. Зважаючи на викладене, як пояснив прокурор під час судового засідання судів першої та апеляційної інстанцій і зазначив про це в своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника під час досудового розслідування проведення вибухо-технічної експертизи переслідувало мету встановлення виду та характеристик предмету, використано в ході злочинних дій, з метою встановлення правильної кваліфікації.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України (кримінальне провадження №000090) є наслідком встановлення ознак іншого кримінального припорошення в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 296 КК України (кримінальне провадження №000068). У зв`язку з подальшим об`єднанням 31.05.2023 року вищевказаних кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження, якому було присвоєно №000068, підстави для визнання висновку експерта №КСЕ-19/115-23/5917 від 18.05.2023 року недопустимим доказом у кримінальному провадженні відсутні.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України (кримінальне провадження№000042) є наслідком встановлення ознак іншого кримінального припорошення в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 296 КК України (кримінальне провадження №000068). У зв`язку з подальшим об`єднанням 29.04.2023 року вищевказаних кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження, якому було присвоєно №000068, підстави для визнання висновку експерта №327 від 26.04.2023 року від 26.04.2023 року недопустимим доказом у кримінальному провадженні відсутні.

Не погоджується колегія суддів і з доводи апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій дій його підзахисного за ч. 4 ст. 296 КК України, в частині кваліфікації його дій, як грубе порушення громадського порядку, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв будь-яких активних дій з грубим порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та винятковим цинізмом.

Мотивуючи такі доводи захисника зазначив про те, що конфлікт між його підзахисним та потерпілим в приміщенні АЗС не відбувався, а від обвинуваченого не було жодної лайки чи нецензурної брані, що б призвело до припинення діяльності АЗС. Крім того, цей конфлікт не тримав 2 години, як про те зазначено судом, а набагато менше, що підтверджується матеріали кримінального провадження по показаннями учасників судового розгляду. ОСОБА_16 від гранати, яка перебувала у ОСОБА_8 в нагрудному кармані була витягнута потерпілим, який штовхнув обвинуваченого тримаючи його за куртку з місці де знаходилась граната, від чого останній упав. Намагаючись уникнути конфлікту ОСОБА_8 намагався залишити територію АЗС, проте потерпілий наздогнав його на накинувся на нього зі спини, що завадило ОСОБА_8 вставити чеку гранати на місце та викинути її в безпечне місце.

Разом з тим, такі твердження захисника спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив про те, що на прилеглій до приміщення автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07, обвинувачений ОСОБА_8 в ході словесного конфлікту, що виник між ними, спочатку погрожував його вбити, а потім наніс йому один удар в обличчя, внаслідок чого він упав. Після чого обвинувачений дістав ручну гранату, і висмикнувши з неї запобіжне кільце, сказав, що підірве її. Тоді потерпілий відштовхнув обвинуваченого, і останній упав. Потім піднявся та побіг з гранатою, яку потім викинув її на території АЗС, внаслідок чого відбувся вибух.

Показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що вона спостерігала, як в приміщені АЗС відбувся словесний конфлікт між відомим їй в загальних рисах обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 . В ході суперечки вказані особи вийшли з приміщення АЗС, де потім суперечка переросла у фізичний супротив між ними. Під час бійки між вказаними особами її колега по роботі ОСОБА_12 , яка теж була присутня, відкрила віконце на АЗС та сказала, що обвинувачений дістав гранату та витягнув чеку. Після цього ОСОБА_12 нажала тривожну кнопку, а вона викликала поліцію. Потім стався вибух, внаслідок якого було порушено нормальну роботу АЗС;

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка повідомила суду обставини, аналогічні зі змістом обставинам, які повідомила суду свідок ОСОБА_14 Підтвердила, що особисто бачила, як обвинувачений дістав гранату ти витягнув запобіжне кільце. При цьому свідок ОСОБА_12 зазначила, що після вибуху, який стався на території АЗС, внаслідок підриву предмету, який кинув на землю на території АЗС один з учасників бійки, вона була вимушена з метою продовження роботи АЗС взяти на себе функції, які здійснювала свідок ОСОБА_14 до початку вказаних подій, оскільки остання довго перебувала у стресовому стані, і не могла продовжувати роботу;

Показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він є офіційним представником за довіреністю автозаправної станції ПП «Амік Україна», АЗС №15-07. 20.04.2023 року, по прибуттю на територію автозаправної станції за телефонним дзвінком її працівника, він дізнався від працівників АЗС, що на території АЗС стався конфлікт між її відвідувачами, в ході якого, один з відвідувачів кинув на землю предмет, схожий на ручну гранату, який потім вибухнув в межах території АЗС, внаслідок чого, вже за його особистими спостереженнями було припинено нормальну роботу АЗС та прийом відвідувачів, оскільки один з касирів не міг працювати, а також було пошкоджено зовнішню обшивку приміщення АЗС.

Крім того, зазначені показання потерпілого та свідків підтверджуються заявою потерпілого ОСОБА_11 від 20.04.2023 року, протоколом огляду місця події від 20.04.2023 року з фото таблицею, висновком експерта від 18.05.2023 року №КСЕ-19/115-23/5917, висновком експерта від 26.04.2023 року №327, довідкою КНП «Березанська ЦРЛ» від 21.04.2023 року, протоколом огляду від 18.05.2023 року з ДВД-диском з відео файлами з камер спостереження АЗС №15-07 та з роздруківками стоп-кадрів з відеозаписів, протоколом огляду ДВД-диску з відеофайлами А01-4008 та А01-5005 з камер спостереження АЗС №15-07.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ні орган досудового розслідування, ні суд, в порушення вимог ст. 509 КПК України, незважаючи на те, що ОСОБА_8 згідно довідки з психіатричної лікарні перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з 1998 року, не призначили відносно ОСОБА_8 судово-психіатричну експертизу, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є:

1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання;

2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчим була призначена судово-психіатрична експертиза, однак ОСОБА_8 проходити її відмовився, а під час судового засідання повідомив про те, що він не хворіє на психічні захворювання, що і підтвердив під час апеляційного розгляду кримінального провадження, повідомивши про те, що він після 1998 року проходив повторне обстеження і психічних захворювань у нього не виявлено.

Як сам обвинувачений, так і його захисники під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження клопотань про призначення ОСОБА_8 судово-психіатричної експертизи не заявляли.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 , починаючи з 1998 року, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, з 04.02.2023 року перебуває у лавах ЗСУ, як військовослужбовець призваний за мобілізацією, що само по собі передбачає проходження ним ВЛК для визначення стану придатності його здоров`я для проходження військової служби, результати якої дозволили йому проходити військову службу.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду не була незвичайною

Сам факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на «Д» обліку у лікаря психіатра не свідчить про наявність у нього психічного захворювання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (проступків), одне з яких відносяться до кримінальних проступків, два до категорії тяжких злочинів, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має трьох малолітніх дітей.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , хоча і є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується відразу у вчиненні трьох кримінальних правопорушень(проступків), за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка періодично зловживає спиртними напоями, і у стані алкогольного сп`яніння веде себе неадекватно та грубо за місцем служби посередньо.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за кожний вчинене ним кримінальне покарання (проступок) в межах санкцій відповідних частин статей та в розмірах наближених до мінімального, так і остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Дані про особу обвинуваченого, в тому числі на які посилаються обвинувачений та захисник, були відомі суду першої інстанції під час ухвалення відповідного вироку та цілком враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання. Такі дані є нічим більшим ніж дані, які характеризують особу обвинуваченого та не можуть бути визнані, як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Всі інші обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, до апеляційного суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене, оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів апеляційного суду не вбачає, зважаючи на що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Березаньського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4