Справа № 201/9108/24
Провадження № 1-кс/201/3169/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участі адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник зазначив, що старшим слідчим СВ ВП № 5 ДРУП ГУНІ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування противоправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за N 0000123 від 05.02.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.4 ст.190, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 192, ч.2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в якому згідно ст.60 КПК України ОСОБА_9 є заявником, а ОСОБА_4 згідно ст.55 КПК України визнано потерпілим.

У відповідності з наявними в матеріалах кримінального провадження No0000123 доказами, документами і фактичними даними, ОСОБА_4 , згідно договору дарування від 09.12.2008 року, посвідченого Державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі потаріальних дій за № 10-4153, с власником частини будівлі магазину, за адресою: АДРЕСА_1 ).

21.03.2011 року суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська без повідомлення і участі ОСОБА_4 розглянув позов ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частини будівлі магазину від 09.12.2008 року, задовольнив цей позов і, визнавши недійсним зазначений договір дарування, позбавив ОСОБА_4 права власності на частину будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , передавши його у власність ОСОБА_6

21.08.2012 року рішенням апеляційного суду справа № 0417/2-1116/12 провадження № 22ц/490/6977/12 скасовано рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.03.2011 року, та чітко зазначено, що суддя порушив вимоги ст.44 ЦПК України та ст.237, ст.224 ЦК України, допустив до участі по справі в якості представника відповідача особу, у якої не було на це повноважень; довіреність, яку ОСОБА_7 надала суду, не надавала права бути представником сторони в судових процесах. ОСОБА_6 рішенням апеляційного суду від 21.08.2012 року відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, та скасування державної реєстрації та визнання права власності. Відтак право власності на цю нерухомість залишилось за ОСОБА_4 .

06.09.2012 року ОСОБА_4 , отримавши рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року, яке вступило у законну силу, особисто подав оригінал зазначеного рішення суду до КП ДМБТІ, з метою педопущения без його дозволу дій з реєстрації та відчуження частині будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_6 маючи прямий злочинний умисел разом зі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 дружиною ОСОБА_11 та нотаріусом ОСОБА_8 21.06.2016 року з корисливих мотивів зробили незаконний договір дарування на ОСОБА_7 та ОСОБА_10 магазину за адресою АДРЕСА_1 ). ОСОБА_6 навмисно не зробив витяг з КП ДМБТІ для дарування у 2016 році, бо достовірно знав, що йому в КП ДМБТІ такий витяг не дадуть, тому, що там є заява ОСОБА_4 та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року.

ОСОБА_6 незаконно отримав та надав витяг КП ДМБТІ № 30627208 від 14.07.2011 року нотаріусу ОСОБА_8 в 2016 році, заявивши, що він власник зазначеного магазину згідно рішення Індустріального суду від 21.03 2011 року, яке скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року, також ухвалами суду від 12.09.2013 року та 07.04.2014 року заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності - залишено без розгляду, до того ж 28.12.2021 року винесене рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в цивільній справі № 202/ 11928/14-ц. яким у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовлено. Рішення вступило в законну силу.

Таким чином, договір дарування від 09.12.2008 року не скасований і право власності на частку будівлі магазину, за адресою: АДРЕСА_1 ) залишилось за ОСОБА_4 але знаходиться у злочинців.

ОСОБА_6 який маючи прямий злочинний умисел з корисливих мотивів вчинив злочинні дії а саме: 21.03 2011 року незаконно позбавив право власності частини магазину за адресою АДРЕСА_1 ) яка належить ОСОБА_4 , чим наніс шкоду в особливо великих розмірах на суму 9 738 214грн.

ОСОБА_6 21.06.2016 року, достеменно усвідомлюючи характер своїх дій, з метою уникнення кримінальної та цивільно-правової відповідальності, та подальшого розпорядження майном, незаконно вчинив договори дарування на ОСОБА_7 та ОСОБА_10 магазину за адресою АДРЕСА_1 ), надавши незаконний прострочений витяг КП ДМБТІ № 30627208 від 14.07.2011 року нотаріусу ОСОБА_8 який не відповідав дійсності, заявивши, що він власник зазначеного магазину згідно рішення Індустріального суду від 21.03 2011 року, яке скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.08.2012 року, цим самим позбавивши право власності ОСОБА_4 .

Оскільки своєчасно не було накладено арешт на вкрадене майно ОСОБА_4 а саме на магазин за адресою АДРЕСА_1 ), для забезпечення кримінального провадження а також цивільного позову, і воно незаконно було відчужене ОСОБА_6 . третім особам, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які у 2017 році зазначений магазин знову передали в іпотеку ОСОБА_13 за 3 039 000 грн.

Постановою слідчого віл 05.02.2018 року про визнання речовими доказами: нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000123, оскільки відповідно до статі 98 КПК України воно було об?єктом кримінально протиправних дій.

09.02.2018 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпро винесла ухвалу про накладання арешту на нерухоме майно за адресою

АДРЕСА_4 неодноразово виносилися постанови про закриття кримінального провадження 0000123, під час коли кримінальне провадження було закрите було скасовано арешт на вищезазначений об?єкт нерухомості, які в подальшому скасовувались слідчими суддями.

Ha теперішній час досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000123 поновлене та у зв`язку з новими обставинами а саме. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого2024 року, справа № 202/11928/14, відповідно до якої касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_14 - залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишено без змін. На теперішній час судами всіх інстанцій ОСОБА_6 відмовлено у позовах до ОСОБА_4 про визнання вищезазначеного договору дарування 1/2 частини будівлі магазину за адресою АДРЕСА_3 .

17.05.2024р. потерпілий подав слідчому клопотання про арешт магазину, але арешт не погодила прокурор. Рівно як і два арешти, про які потерпілий просив раніше.

Тому заявник просить «накласти арешт, у вигляді позбавлення права на відчуження, на частину магазину за адресою АДРЕСА_1 )у вигляді позбавлення права заборони відчуження використання та розпоряджатися таким майном» (дослівно).

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав. Надав докази подання цивільного позову в кримінальному провадженні. Вказав, що арешти на магазин накладалися і знімалися неодноразово, також неодноразово кримінальне провадження закривалося, але зараз триває. Зазначив, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області двічі вказівками зазначало про необхідність накладення арешту на магазин, але він не накладений. Призначена лише експертиза. Остаточно визначився із вимогами скарги і просить накласти арешт на 1/2 частини будівлі магазину за адресою АДРЕСА_3 .

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали скарги, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Приписами ч. 5 ст. 173 встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їхнє застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Також, згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

В судовому засіданні адвокат зазначив, що арешт на частину магазину вже накладався, на підтвердження чого надав суду копію ухвали від 09.02.2018р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно ухвали, арешт накладено з метою збереження речових доказів, а також зважаючи на заявлений цивільний позов.

Судом встановлено, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2018 року у справі № 200/1889/18, а саме арешт на нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_2 та зареєстровано за ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в рівних частках, скасований ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В обгрунтування скасування слідчий суддя в 2021р. зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт - № 0000123, здійснюється з 05.02.2015 року, тобто вже більше 6 років.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що провадження здійснюється за фактом того, що в Індустріальному районному суді м. Дніпро знаходиться справа № 0417/2-1116/11 від 21.03.2011, рішенням у якій на підставі довіреності №12550 від 24.10.2008, наданою ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_7 , посвідченою приватним нотаріусом ОСОБА_8 , за ОСОБА_6 визнано право власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Заявник ОСОБА_4 під час допиту вказав, що довіреність на ім`я ОСОБА_15 він не надавав, за отриманням її копій, дублікатів не звертався та їх не отримував. Тому, вважає, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволоділи частиною нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, ні на момент постановлення ухвали про арешт майна, ні по спливу 6 років з часу реєстрації провадження, стороною обвинувачення так і не представлено доказів підробки довіреності, на підставі якої представник діяв в судовому засіданні в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська, визнав позов, що в результаті призвело до вибуття майна від заявника у кримінальному провадженні - ОСОБА_4 .

Фактично висновок щодо підробки довіреності зроблений лише на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Будь-які докази того, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення відсутні, та не були представленими, як під час накладення арешту в 2018р., на майно, так і по спливу трьох років (в 2021р) від часу його дії.

Будь-яких доказів, що втручання у право власності відповідало вимогам закону та не було свавільним, слідчому судді надано не було.

Також слідчим суддею враховується, що провадження розслідується впродовж надмірно тривалого часу, що не є припустимим. Доказів, що об`єктивно зумовили таку надмірну тривалість розслідування та втручання у право власності слідчому судді стороною обвинувачення теж не надано.

Станом на день розгляду клопотання про арешт частини магазину, яке подається повторно, через три роки після зняття арешту в 2021р., досудове розслідування триває вже понад 9 років.

Докази повідомлення про підозру в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Ризиків відчуження майна не встановлено як у 2021р. при вирішенні питання скасування арешту, так і зараз, позаяк власники магазину не змінилися дотепер.

Цивільний позов потерпілим заявлений до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 Власниками частини магазину, на яку потерпілий просить накласти арешт, з 2016р. є ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Суду не доведено, що вони в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

Жодна зі статей попередньої кваліфікації кримінального правопорушення, досудове розслідування якого триває вже понад 9 років, не передбачає конфіскацію майна.

Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що обставини, якими обгрунтовано це клопотання про накладення арешту, вже досліджувались іншим судом три роки тому при скасуванні накладеного на це ж майно арешту.

Нових обставин не наведено.

Постанова касаційного суду, ухвалена в 2024р., не є такою обставиною, позаяк, як пояснив сам представник скаржника в судовому засіданні, з цієї постанови випливає, що права заявника ОСОБА_4 слід захищати в площині кримінального судочинства.

Вказівки органам досудового розслідування в порядку ст.39 КПК України накласти арешт також не є підставою накладення арешту судом.

Тому судом не встановлено достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні.

Відтак у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами третіх осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_12 і завданням кримінального провадження, досудове розслідування якого триває понад 9 років і про підозру в якому не повідомлено, в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 5 днів.

Повний текст ухвали буде проголошений о 19.30год. 16 серпня 2024р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1