ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1846/24 Справа № 212/9473/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Староуткінське Свердловської області рф, без громадянства, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11.07.2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України (далі-КК) до двох років одного місяця обмеження волі, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 16.09.2024 року приблизно о 13:00 годині, разом з раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_8 , перебували поблизу зупинки громадського транспорту «Дубова Балка», розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський р-н, вул. Дишинського.

В цей час, ОСОБА_7 помітив у ОСОБА_8 в руках, акустичну колонку, марки «JBL», модель «CHARGE 5», чорного кольору, с/н НОМЕР_1 та у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а саме вищезазначеною акустичною колонкою.

Цього ж дня, 16.09.2024 приблизно о 13:30 хвилин, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи наміру в подальшому повертати майно, попрохав у потерпілого ОСОБА_8 під приводом послухати музику протягом одного дня, тим самим ввів останнього в оману щодо своїх істинних намірів. В подальшому ОСОБА_8 , будучи впевненим у правомірності дій ОСОБА_7 та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав останньому акустичну колонку, марки «JBL», модель «CHARGE 5», чорного кольору, с/н НОМЕР_2 -IM0557397, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3339 від 19.09.2024 становить 6799 гривень.

Діючи на досягнення злочинного результату, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_8 , акустичну колонку, марки «JBL», модель «CHARGE 5», чорного кольору, с/н НОМЕР_2 -IM0557397 у своє володіння, реалізуючи надалі злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, утримуючи викрадене майно при собі, діючи із корисливих мотивів, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь.

Тобто, ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_8 , заволодів акустичною колонкою, марки «JBL», моделі «CHARGE 5», чорного кольору, с/н НОМЕР_1 , вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3339 від 19.09.2024 становить 6799 гривень, чим заподіяв останньому майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

18.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

24.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року клопотання слідчого СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 23 листопада 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками по справі.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , в порушення вимог ч.1 ст.194, ч.ч.1,5 ст.183 КПК, слідчий суддя проігнорував наявні ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК та обрав запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який на переконання сторони обвинувачення, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків та не надасть в повній мірі органу досудового розслідування виконати завдання кримінального провадження.

Крім того, злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 має досить високий ступінь ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 листопада 2024 року (в межах строків досудового розслідування з моменту повідомлення про підозру).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання в межах строку досудового розслідування, вислухавши підозрюваного, які не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями п.2 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання слідчого судді в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали на ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, який не було заявлено у клопотанні слідчого, але й не описувався судом, як доведений, є виключно технічною опискою та жодним чином не впливає на законність прийнятого судового рішення.

Отже, всупереч доводам прокурора, слідчий суддя, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, проживає без реєстрації, раніше неодноразово судимий, дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

У свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що апеляційні вимоги прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який хоча і є раніше судимою особою, але без надання доказів того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, суперечать приписам п.2 ч.2 ст.183 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком до 23 листопада 2024 року, з покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4