ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 936/949/19

провадження № 51-1152км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

виправданого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора

ОСОБА_8 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 листопада

2023 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 263-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Свалявський районний суд Закарпатської області вироком від 13 липня 2021 року визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 263-1 КК, та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Згідно з обвинувальним актом 18 липня 2014 року ОСОБА_7 у невстановлений час придбав у ПП «Стрілецький клуб «Січ» (вул. Карбишева, 1, м. Луцьк, Волинська область), мисливський нарізний карабін МКМ-НОМЕР_3 калібру 7,62х39 мм, серійний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску. Згодом у не встановлені досудовим розслідуванням день та час умисно саморобним способом вніс до його конструкції, зміни, а саме змінив спусковий гачок, відігнув фіксатор важеля механізму блокування спускового гачка при складеному прикладі та змінив обмеження дальності стрільби на відкритих прицільних механізмах до 300 м, у зв`язку з чим, цей мисливський карабін згідно висновку експерта від 19 вересня 2018 року № 1/304, став нарізною багатоцільовою вогнепальною зброєю, придатною до стрільби, яка може вести стрільбу як зі складеним, так із розкладеним прикладом та в якій відсутнє обмеження дальності стрільби на відкритих прицільних механізмах до 300 м, чим здійснив незаконне перероблення вогнепальної зброї, що не відповідає пунктам 4.13.2 і 4.4 ГСТУ 78-41-002-97 «Зброя мисливська та спортивна. Вимоги безпеки. Методи випробувань на безпеку».

Крім того, ОСОБА_7 у день, час і місце, які не встановлено, у невстановленої особи придбав 31 патрон, що згідно з висновком експерта від 18 вересня 2018 року № 1/303 є боєприпасами, патронами військового взірця калібру 7,62х39 мм, призначеними для стрільби із самозарядного карабіна (СКС), автоматів (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів (РПК, РПКС) та іншої зброї відповідного калібру, виготовлені промисловим способом і придатні до стрільби. Після цього умисно, без передбаченого законом дозволу носив та зберігав вказані вище боєприпаси та вогнепальну зброю у невстановленому місці до 27 серпня 2018 року, тобто до виявлення їх працівниками поліції на стаціонарному пості патрульної поліції «Нижні Ворота» Воловецького району Закарпатської області в його автомобілі марки «skoda» моделі «oktavia»? реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Такі дії ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 1

ст. 263 КК як незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу та ч. 1 ст. 263-1 КК - як незаконну переробку вогнепальної зброї.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 22 листопада 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення на скаргу

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Істотним порушенням кримінального процесуального закону, на думку прокурора, є недотримання апеляційним судом вимог статей 370, 412, 419 КПК, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Представник публічного обвинувачення посилається на те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів в апеляційній скарзі прокурора, безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції та не взяв до уваги того, що зброю і боєприпаси в автомобілі ОСОБА_7 виявили працівники патрульної поліції, які діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», що налі було підставою для проведення огляду транспортного засобу слідчим (місця події). Огляд транспортного засобу був проведений із письмового дозволу ОСОБА_7 , про що свідчить його розписка, написана власноручно слідчому. Указаний факт підтвердив і сам ОСОБА_7 .

Прокурор вважає, що апеляційний суд не навів аргументів, які підтверджують відсутність добровільної згоди на огляд автомобіля, а лише послався на те, що факт надання дозволу обвинуваченим на поверхневий огляд не свідчить про добровільність його згоди.

Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою доводи про те, що чохол зі зброєю та боєприпасами були в автомобілі на видному місці, вміст чохла обвинувачений добровільно продемонстровав працівникам патрульної поліції.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник не погоджується з доводами прокурора, вважає, що суди попередніх інстанцій достатньою мірою перевірили докази сторони обвинувачення і дійшли обґрунтованого висновку про те, що протокол огляду місця події відповідно до ст. 87 КПК є недопустимим доказом, оскільки огляд був проведений без добровільної згоди обвинуваченого на це. Вважає, що судові рішення є законними й обґрунтованими і просить залишити їх без зміни.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Прокурор підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, а кримінальне провадження направити на новий апеляційний розгляд.

Захисник та виправданийпросили відмовити в задоволенні касаційної скарги представника публічного обвинувачення й залишити без зміни рішення суду апеляційної інстанції, підтримали позицію, викладену в запереченнях на касаційну скаргу прокурора.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, думку захисника та виправданого, а також перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника публічного обвинувачення підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив викладених аргументів апеляційної скарги представника публічного обвинувачення і тим самим передчасно погодився з висновками місцевого суду про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК, є слушними.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності

й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Крім додержання цих вимог, у судовому рішенні необхідно проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження місцевим судом, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд

Під час розгляду апеляційної скарги прокурора апеляційний суд не дотримався приписів статей 370, 415, 419 КПК.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що, погоджуючись із прийнятим місцевим судом рішенням, апеляційний суд не дав належної оцінки сукупності доводів прокурора, а саме про те, що огляду місця події 27 серпня 2018 року передував поверхневий (візуальний) огляд автомобіля працівниками УПП у Закарпатській області. Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», було оглянуто автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , під час чого в транспортному засобі було виявлено чохол, в середині якого знаходилися зброя і набої, а також ніж, походження яких викликало сумнів у працівників патрульної поліції, що і стало підставою для подальшого виклику слідчо-оперативної групи. Тобто підставою для огляду місця події слідчим була інформація працівників поліції.

Також апеляційний суд не відреагував на те, що суд першої інстанції необхідним чином не обґрунтував свого висновку, які саме дані або обставини вказують на те, що слідчий здійснив обшук, а не огляд.

Крім цього, апеляційний суд не проаналізував протоколу огляду місця події з додатками від 27 серпня 2018 року, згідно з яким багажне відділення автомобіля ОСОБА_7 було відкрите, і в самому протоколі не відображено конкретних активних дій слідчого спрямованих на відшукування речей.

Не дано оцінку доводам прокурора про те, що ОСОБА_7 повідомив, що чохол, у якому містилася зброя і набої, було переміщено до багажного відділення під час огляду автомобіля працівниками патрульної поліції, а слідчий здійснив огляд, не переміщуючи вказані предмети, зафіксував й описав їх в тому вигляді, у якому вони були в багажному відділенні автомобіля.

Не отримали належної перевірки доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 дав письмовий дозвіл на огляд автомобіля. Так, за матеріалами провадження, такий дозвіл адресований на ім`я слідчого, який проводив огляд місця події.

Поряд з цим, суд не перевірив доводи прокурора про те, що в цьому конкретному випадку автомобіль є не тільки транспортним засобом та місцем зберігання речей, а й місцем вчинення кримінального правопорушення, де незаконно зберігалися боєприпаси.

Таким чином, висновок апеляційного суду про законність виправдання місцевим судом ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, зроблений без належної перевірки доводів прокурора та належного аналізу доказів у кримінальному провадженні, а отже без дотримання приписів

ст. 419 КПК.

На переконання колегії суддів, невирішення питань, на які вказував прокурор в апеляційній скарзі, свідчить про поверхневу перевірку правомірності вироку місцевого суду, без детального з`ясування обставин проведення процесуальних дій під час досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, не перевірив, чи дотримався місцевий суд вимог щодо постановлення виправдувального вироку.

Так, згідно за сталою судовою практикою в мотивувальній частині виправдувального вироку, серед іншого, повинно бути відображено результати дослідження, аналізу й оцінки кожного доказу, на які посилаються сторони, і мотиви, з яких докази обвинувачення відкидаються, як кожен окремо, так їх сукупність.

Суд вважає, що рішення Верховного Суду, на які послався апеляційний суд в ухвалі є нерелевантними обставинам цього кримінального провадження, оскільки у цих рішеннях мова йде про визнання протоколів оглядів місця події недопустимими доказами у зв`язку з тим, що проведенню таких слідчих дій передувало затримання особи, і добровільність її згоди на огляд була під сумнівом оскільки їм не було роз`яснено їхні права та забезпечено право на правову допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального правопорушення, так і цілісного тексту сформульованої Верховним Судом правової позиції, без перекручень її змісту та використання відносно до контексту.

Разом цим з обставин цього кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 надав письмову згоду на проведення поверхового огляду автомобіля, що і було зроблено слідчим. Однак суди у рішеннях не зазначили, які конкретно фактичні дані або обставини свідчать про відсутність добровільності згоди обвинуваченого на огляд автомобіля.

Колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду про те, що відсутність заперечень з боку ОСОБА_7 щодо проведення огляду транспортного засобу сама по собі не може свідчити про правомірність дій працівників правоохоронної органу в ході проведення слідчої (розшукової) дії та його добровільну згоду на такий огляд є безпідставними, оскільки в цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у статусі затриманої особи, а надав згоду на огляд автомобіля. Даних про те, що такі дії були здійснені під тиском або примусом, матеріали кримінального провадження не містять і сторона захисту не вказує про такі обставини.

В контексті цього кримінального провадження суди попередніх інстанцій поставили під сумнів добровільність згоди ОСОБА_7 на огляд автомобіля, водночас не здійснили детальний аналіз розвитку подій, які відбулися 27 серпня 2018 року. Слід врахувати, що закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла чи іншого володіння особи під час огляду місця події. Таким чином добровільність згоди або її вимушеність, в разі коли вона ставиться під сумнів має бути встановлена виходячи із сукупності обставин за яких відбулося проникнення до житла чи іншого володіння, а також включаючи поведінку володільця.

З огляду на викладене колегія суддів робить висновок, що суд апеляційної інстанції, розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Апеляційному суду слід врахувати, що за частинами 1, 2, 6, 7 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог ст. 237 КПК.

За змістом статей 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, яка спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Статтею 237 КПК (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення) визначено, що огляд місця події проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Схожість обшуку та огляду обумовлюється спільністю завдань цих слідчих (розшукових) дій - пошук і виявлення об`єктів, які мають значення доказу у кримінальному провадженні. Разом з тим обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що обстеження житла чи іншого володіння особи, а також особистий обшук можуть проводитися без згоди особи, яку обшукують, всупереч її волі і направлений на відшукування речей і документів, які мають значення у кримінальному провадженні.

Також відмінністю між обшуком та оглядом є конкретно визначений суб`єктний склад осіб, які можуть проводити вказані дії. У випадку проведення огляду це ті особи (слідчий, прокурор), які безпосередньо прибули на місці вчинення злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. При наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення.

Процесуальний закон, зокрема надає право на проведення огляду місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.

Рішення слідчого, прокурора про проведення огляду, яке прийнято до внесення відомостей до ЄРДР, ніде спеціально не фіксується, оскільки необхідність вчинення таких дій зумовлена настанням невідкладного випадку та необхідністю фіксації даних про подію злочину. Таким чином, відмінністю між вказаними процесуальними діями є процесуальні підстави їх проведення. Для проведення огляду достатньо відповідного рішення слідчого, прокурора, яке не вимагає письмової форми, для проведення обшуку - виключно судове рішення.

Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у рішеннях Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі

№ 518/203/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 159/451/16-к, від 20 червня

2023 року у справі № 756/16122/21, від 17 липня 2022 року у справі № 564/2082/16.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене вище, ретельно перевірити доводи сторони обвинувачення, за необхідності та наявності законних підстав повторно дослідити докази, надати їм оцінку відповідно до ст. 94 КПК та постановити рішення, яке буде відповідати вимогам статей 370, 415, 419 цього Кодексу.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурораОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3