ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3124/24 Справа № 216/619/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

30.10.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024р., якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10.11.2024 року, включно.

за участю захисника ОСОБА_10

захисника ОСОБА_8

обвинувачених (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_11

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою обвинуваченому у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.11.2024р. включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченим ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що оскаржуване рішення суперечить вимогам ст.ст. 2, 177, 194 КПК України, ст. 29 Конституції України, приписам ЄКПЛ, обвинувачений перебуває під вартою тривалий час, ризики з боку обвинуваченого перестали існувати, обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, та такий ризик не можна розцінювати виключно на ймовірності суворості покарання;

- наголошує, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві, про що наголошував ЄСПЛ у рішенні «Медведев та інші проти Франції»;

- вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується, та матеріали справи містять відповідні докази, має власне житло на території міста Кривого Рогу, та запобіжний захід у виді домашнього арешту був би здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого;

- прохає запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити , застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю із забороною з 22-00год. по 05-00год залишати визначене місце проживання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 :

- вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та протиправною, яка винесена без законних на те підстав, та такою, що підлягає скасуванню;

- зазначає, що висновки суду про наявність з боку обвинуваченого ризиків лише переписані з клопотання прокурора, запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжений судом автоматично, що ставить під сумнів обґрунтованість рішення безпосередньо судом;

- зазначає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою є тривалим та надмірним, що стало підставою для звернення до ЄСПЛ, яким відкрито провадження щодо надмірного та безпідставного тримання обвинуваченого під вартою;

- вказує, що суд при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою не врахував показань свідка ОСОБА_12 , яка 22.05.2024р. у судовому засіданні спростувала вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України;

- вважає, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 суперечить правовій позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях «Луценко проти України», «Харченко проти України», «Фельдман проти України», «Шишков проти Болгарії», «Тейс проти Румунії», «Бечіков проти Молдови» та інші, прокурор не навів доказів існування ризиків за критеріями незалежності, достовірності та достатності в розумінні вимог ст. 84 КПК України;

- зазначає, що суд встановивши існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не навів переконливих аргументів, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вказаному ризику;

- прохає оскаржувану ухвалу суду скасувати, та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із носінням засобу контролю із покладенням на нього певних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 :

- вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, клопотання сторони обвинувачення про продовження такого запобіжного заходу є необґрунтованим, відсутній виклад обставин, які б підтверджували існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України;

- вважає, що ступінь тяжкості покарання не може бути основою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та повинен враховуватись в сукупності із іншими обставинами та вагомими доказами;

- вважає, що суд першої інстанції не врахував його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, постійне місце проживання, наявність родини, відсутність доказів його протиправної поведінки у повсякденному житті, та намірів ухилення від суду або виконання процесуальних рішень;

- прохає застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачені повідомлені належним чином, до судового засідання для їх безпосередньої участі у розгляді апеляційних скарги доставлялись конвоєм, обвинувачений ОСОБА_9 від доставки у судове засідання не прибув, про що подав письмову заяву, поклався на свого захисника,я кий представляє його інтереси, інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 представляє захисник ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , як підтримали подані апеляційні скарги, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчиненого в умовах воєнного стану; у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи відомості про осіб обвинувачених встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше був судимий, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2020р. за ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років із конфіскацією майна, звільнився 09.02.2021р., по відбуттю покарання фактично строк відбутого покарання склав п`ять років, новий злочин вчинив у липні 2022р., тобто через нетривалий час після звільнення, маючи незняту та непогашену судимість, нове обвинувачення також містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та у такому випадку його тримання під вартою є виправданим, оскільки у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Обвинувачений ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчиняти новий злочин, не зменшились та відсутня можливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими та один особливо тяжкий.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченим пред`явлено підозру, відомості про їх особи, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою, у даному випадку, є тим заходом забезпечення кримінального провадження, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених у даному кримінальному провадженні, не зменшилися та продовжують існувати, а тому доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого, що оскаржувана ухвала є незаконною, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції зазначає щодо доводів апеляційних скарг захисників про тривале тримання під вартою обвинувачених, та зокрема доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою є тривалим та надмірним, що стало підставою для звернення до ЄСПЛ, яким відкрито провадження щодо надмірного та безпідставного тримання обвинуваченого під вартою наступне.

Обвинувачений ОСОБА_9 утримується під вартою в рамках кримінального провадження, обвинувальний акт у якому передано до суду для розгляду суті. Рішення про продовження строку тримання під вартою ухвалено судом на підставі вимог національного законодавства. Повноваження суду першої інстанції у даному випадку регулюються вимогами глави 18 КПК України, та зокрема ст.ст. 177-194 КПК України. Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження строку триманні під вартою першочергово досліджує існування ризиків з боку обвинуваченого, та зокрема у даному випадку, з урахуванням пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який перебуває на розгляді суд.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції повноважний на перевірку рішення суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 422-1 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КК України суд апеляційної інстанції, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тобто, суду апеляційної інстанції надано право на витребування, у разі необхідності, виключного обсягу процесуальних документів, відповідно до вимог КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням наведеної норми закону не повноважний на дослідження доказів, а перевіряє виключно існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого, та підстав продовження строку тримання під вартою на підставі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та оскаржуваної ухвали суду, у разі необхідності. Такий висновок ґрунтується на тому, що порядок оскарження даного виду ухвал передбачає подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою до суду апеляційної інстанції, та на відміну від вимог ст. 422 КПК України, розгляду в апеляційному порядку підлягає безпосередньо апеляційна скарга, без наявності будь-яких інших процесуальних документів чи доказів.

Слід також констатувати, що такий порядок апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою має ознаки спрощеного провадження, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України не вимагає обов`язкової участі сторін кримінального провадження. Тобто законодавець передбачає, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, можливо встановити, чи спростувати, при дослідженні наведених вище процесуальних документів, та такі провадження не вимагають задіяння додаткового процесуального ресурсу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисників про тривале перебування обвинувачених під вартою, то суд апеляційної інстанції наголошує, що чинний КПК не містить у собі такої підстави для зміни запобіжного заходу. Дійсно чинний КПК України передбачає розумність строку кримінального провадження, що в свою чергу має наслідком і на строк перебування особи під вартою до ухвалення судового рішення, проте КПК України також містить у собі і розмежування складності кримінальних проваджень, які беззаперечно мають істотні часові розбіжності при їх вирішенні, що виражається у можливості продовження строку досудового розслідування. Такий процесуальний захід не позбавлений свого логічного змісту і при судовому розгляді.

Суд апеляційної інстанції не заперечує необхідності поваги до особистої свободи осіб, до яких застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням спливу певного проміжку часу, яке, на переконання сторони захисту, має ознаки тривалості, проте, враховуючи суспільний інтерес до наслідків кримінального провадження, та заходів його забезпечення, які застосовує Держава для його вирішення, вони не вказують на порушення вимог ст. 5 ЄКПЛ, про що наголошено зокрема у рішеннях ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» в яких суд констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Як було наголошено вище, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчиненого в умовах воєнного стану; у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, тобто обвинувачуються у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими та один особливо тяжкий.

Значний суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні не викликає сумніву з урахуванням умов пред`явленого обвинувачення, відомостей про осіб обвинувачених та їх репутації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх -під варти, а доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який дій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024р., якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10.11.2024 року, включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024р., якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10.11.2024 року, включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: