Справа № 183/7236/24
№ 1-кс/183/1372/24

У Х В А Л А
19 липня 2024 року слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування та звільнення особи, яка позбавлена свободи, в порядку ст. 206 КПК України,
слідчому судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 19 липня 2024 року передано скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка надійшла до суду 18 липня 2024 року та в якій заявник просить: невідкладно розглянути скаргу; зобов`язати службових осіб військової частини НОМЕР_1 негайно доставити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи; постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений свободи та знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Скарга обґрунтована тим, що в межах територіальної юрисдикції Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться ОСОБА_3 , позбавлений свободи за відсутності судового рішення, яке б набрало законної сили й прямо б передбачало позбавлення його свободи з будь-якої іншої правової підстави. Вказує, що 26 червня 2024 року ОСОБА_3 , перебував у місті Запоріжжя на автобусній зупинці «Заводоуправління», що знаходиться по вул. Карпенко Карого. Приблизно о 07:30 год., на зупинку під`їхав мікроавтобус, з якого вийшло двоє чоловіків у військовій формі, пізніше йому стало відомо, що це працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи, застосувавши фізичну силу посадили ОСОБА_4 у транспортний засіб, на якому вони приїхали, та доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Мету затримання вказані особи не повідомили, а також не повідомили інших правових підстав для позбавлення його свободи. Прибувши за вищевказаною адресою ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , разом зі своєю матір`ю, яка теж прибула ІНФОРМАЦІЯ_2 , скориставшись дзвінком на спеціальну лінію «102» викликали поліцію та повідомив про своє незаконне позбавлення волі та свободи. Однак, поліцейські не прийняли заяву про незаконне позбавлення свободи. Використовуючи фізичну силу та психологічний тиск на ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 відвезли його військової частини НОМЕР_1 , що на даний час знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . По приїзду до військової частини, Склярову- ОСОБА_6 , стало зрозуміло, що це розподільчий пункт військовозобов`язаних, де разом з ним перебували ще інші громадяни. На вимогу ОСОБА_3 надати документи стосовно підстав його позбавлення свободи, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 усно повідомили про існування наказу про зарахування його до лав Збройних Сил України, крім того повідомили йому про наявність висновку військово-лікарської комісії, яку ніби то останній проходив. ОСОБА_3 не проходив медичний огляд в порядку визначеному Положенням, а її результати вважає такими, що сфабриковані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . На повідомлення ОСОБА_3 про наявність вад здоров`я працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 не звернули уваги, після чого він був неправомірно примусово доставлений до військової частини. Про своє затримання ОСОБА_3 повідомив свою матір Склярову- ОСОБА_7 . На даний час місцезнаходження ОСОБА_3 є військова частина НОМЕР_1 , що знаходиться біля АДРЕСА_1 .
Дослідивши скаргу, слідчий суддя висновує про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою, виходячи з такого.
Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.
Як убачається зі змісту скарги, заявник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням, у порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити ОСОБА_3 , оскільки він незаконно утримується працівниками військової частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.
Із клопотання адвоката ОСОБА_2 не вбачається, що правовідносини виникли на підставі норм КПК України, тобто не встановлено, що ОСОБА_3 затримали уповноважені на те органи в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним законодавством України. Заявником не приєднано до заяви жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_3 незаконно затримано працівниками ТЦК та СП.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією росії проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Дніпропетровської області.
При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 18 травня 2024 року з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.
Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що затримання громадянина працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.
Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону. Якщо особу затримано або її позбавлено волі сторонніми особами, без відповідних правових підстав, то має місце вчинення кримінального правопорушення, тому зацікавлені особи мають право подати скаргу до відповідних правоохоронних органів.
Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подане в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.
Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,
у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування та звільнення особи, яка позбавлена свободи, в порядку ст. 206 КПК України відмовити.
Копію ухвали надіслати адвокату ОСОБА_2 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1