№ 1-КС/359/2167/2024
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача сектору дізнання Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000381 від 01 липстопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку надійшло вищезазначене клопотання про арешт майна, яке обґрунтовано наступним.

Сектором дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000381, відомості про яке внесені 01 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 01 листопада 2024 року близько 16 години 30 хвилин працівниками Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, під час несення служби за адресою: АДРЕСА_1 було зупинено з метою перевірки гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на законну вимогу працівників поліції для посвідчення своєї особи та право керувати транспортним засобом пред`явив посвідчення водія, серії та номеру НОМЕР_1 на анкетні дані ОСОБА_4 із власною в ньому фотокарткою, видане 15.10.2024 ТСЦ 1242, яке за візуальним виглядом містить ознаки підробки (ЄО 26734).

Крім того, 01.11.2024 дізнавачем СД Бориспільського РУП ГУНП в Київській області проведено огляд місця події відкритої ділянки місцевості, що розташована біля будинку АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено, оглянуто та вилучено: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії та номер НОМЕР_1 із власною в ньому фотокарткою.

01.11.2024 вилучений документ визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як зазначено у клопотанні, вилучений доказ може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому в силу ч. 2 ст. 91 КПК України підлягають перевірці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

На розгляд клопотання дізнавач не з`явилася, просила розглянути клопотання без її участі.

Власник посвідчення ОСОБА_4 також подав заяву з проханням розглянути клопотання без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши клопотання та долучені матеріали, слідчий суддя дійшла висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В силу вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та долучених матеріалів встановлено, що у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення і вилучене в ході огляду місця події посвідчення водія має значення речового доказу у кримінальному провадження та потребує безпосереднього експертного дослідження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшла висновку, що з метою виконання завдань кримінального провадження та збереження речового доказу, забезпечення проведення судових експертиз, є необхідність у застосуванні зазначених в клопотанні заходів забезпечення кримінального провадження: накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події посвідчення.

При цьому суд враховує, що в даному випадку такий ступінь процесуального примусу є виправданим та відповідає завданням кримінального провадження.

Строк звернення з клопотанням слідчим не порушений, зважаючи на те, що посвідчення водія було вилучене 01 листопада 2024 року, а 02 та 03 листопада були вихідними днями, і клопотання надійшло слідчому судді у перший після вихідного робочий день 04.11.2024.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 98, 100, 132, 170-174, 284, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 01.11.2024 в ході огляду майно, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії та номеру НОМЕР_1 , видане ТСЦ 1242 від 15 жовтня 2024 року;

Обов`язок зберігання майна, на яке накладений арешт, покласти на сектор дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5 -Лесів