Справа № 202/9341/24
Провадження № 1-кс/202/7113/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого в ОВС ВРОТЗ СУ ГУНп в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 14.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000947 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на мобільний телефону «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, з обов`язковим позбавленням права власників, користувачів на відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000947, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 14.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з невстановленим органом досудового розслідування особами, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до заздалегідь розподілених функцій, ролей та заздалегідь розробленого злочинного плану, з корисливих мотивів, з метою досягнення їх спільної злочинної мети - отримання незаконного прибутку внаслідок систематичного скоєння тяжких злочинів у сфері злочинів проти власності, розміщують у мережі Інтернет оголошення з приводу продажу дров, після отримання грошових коштів на банківські рахунки, перестають спілкуватися з потерпілими.

Під час здійснення досудового розслідування, було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при вчиненні злочинів проти власності в умовах Державної установи «Криворізька установа виконання покарань № 3» користувався мобільним телефоном «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти.

30.09.2024 року в ході перевірки оперативної інформації співробітниками ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3» у засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон «TEHNO».

16.10.2024 був здійснений огляд даного мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_5 у ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3», в ході якого мобільний телефон «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти було вилучено до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

16.10.2024 слідчим відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про визнання речовим доказом даного мобільного телефону.

Враховуючи викладене, у органів досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що у мобільному телефоні «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 може міститься листування з потерпілими та невстановленими досудовим розслідуванням особами, що мають відношення до скоєння злочинів проти власності, дзвінки, що підтвердять злочинну діяльність ОСОБА_5 та невстановлених осіб, що мають причетність до злочинів проти власності.

Враховуючи викладене, під час проведення огляду мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_5 у ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3», в ході якого мобільний телефон «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти було вилучено до СУ ГУНП в Дніпропетровській області, який має значення речового доказу, оскільки містить листування з потерпілими та невстановленими досудовим розслідуванням особами, що мають відношення до скоєння злочинів проти власності, дзвінки, що підтвердять злочинну діяльність ОСОБА_5 та невстановлених осіб, що мають причетність до злочинів проти власності.

Слідчий посилається на те, що є достатні підстави вважати, що вищеперераховане тимчасово вилучене майно набуто кримінально протиправним шляхом.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду клопотання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, немає.

Внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна негативних наслідків для інших осіб не настане.

Беручи до уваги викладене, є достатні підстави вважати, що вищеперераховане тимчасово вилучене майно набуто кримінально протиправним шляхом.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляду клопотання за його відсутності, в заяві вказав, що клопотання підтримує.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності осіб, які беруть участь у судовому засіданні, не здійснюючи аудіо-, відеофіксацію судового засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст.107 КПК України.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000947, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 14.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до копії протоколу №443 про вилучення заборонених предметів, 30.09.2024 року в ході перевірки оперативної інформації співробітниками ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3» у засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон «TEHNO».

16.10.2024 був здійснений огляд даного мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_5 у ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3», в ході якого мобільний телефон «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти було вилучено до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

16.10.2024 слідчим відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про визнання речовим доказом даного мобільного телефону.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно, а саме: мобільний телефону «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: мобільний телефон «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки зазначені предмети містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні внесеному 14.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000947, на майно мобільного телефону «TEHNO» синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-карти, заборонивши володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1