УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024 Справа №607/4565/24 Провадження №1-кп/607/1204/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

та захисників адвокатів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018 ), -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018 ).

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження на 60 днів строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та у випадку її внесення визначено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. В подальшому заставу за ОСОБА_4 було внесено та останнього звільнено з-під варти та покладено обов`язки згідно ч. 5 ст. 194 КПК України. На даний час строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується. Разом з тим підстави, з яких відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави та визначено ряд обов`язків, продовжують існувати. Також зазначила, що метою та підставами продовження строку дії обов`язків ОСОБА_4 є запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того в судовому засіданні прокурор просить продовжити строк застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк зазначеного запобіжного заходу обвинуваченому закінчується та на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. За вказаних обставин вважає, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Крім цього представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про скасування арешту майна накладеного згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24 серпня 2023 року на автомобіль марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає про те, що даний автомобіль було вилучено під час проведення обшуку 18 серпня 2023 року, однак арешт на нього накладено небгрунтовано, оскільки не доведено, що даний автомобіль був придбаний за грошові кошти, отримані злочинним шляхом, а також що він використовувався для перевезення наркотичних речовин. Крім того зазначив, що даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього не належать обвинуваченим, а належить третій особі ОСОБА_8 , з вказаним майном проведено усі необхідні експертизи, інші слідчі дії, тому відпала потреба у подальшому арешті майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна належного ОСОБА_8 не заперечив.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою його підзахисному, натомість просить зменшити обвинуваченому ОСОБА_9 визначений ухвалою суду від 31.05.2024, розмір застави, мотивуючи клопотання тим, що у останнього та його рідних немає можливості сплатити таку суму застави. Щодо скасування арешту майна ОСОБА_8 не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного згідно ухвал слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24 серпня 2023 року на автомобіль марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу заперечила, зазначивши, що даним автомобілем користувався обвинувачений ОСОБА_4 та перевозив ним наркотичні та психотропні речовини, що було зафіксовано під час проведення негласних слідчих дій, тому даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X6» та ключі від нього підставно було визнано речовими доказами, у зв`язку із чим на них накладено арешт. Відтак, на її думку клопотання про скасування арешту вищевказаного майна є передчасним та таким що до задоволення не підлягає.

Заслухавши клопотання прокурора, а також клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зменшення розміру застави, думку інших учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що відповідно до ст. 176, 177, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які існують (ст.177 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК).

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого надалі неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року на строк до 03 червня 2024 року. Окрім того вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_4 визначено заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень) та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, а саме: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатись із місця проживання, в якому він зареєстрований та/або проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт (паспорти) громадянина України та інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В подальшому заставодавцями внесено заставу за ОСОБА_4 та останнього звільнено з-під варти та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Так, ухвалою суду від 31.05.2024 строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 було продовжено до 30.07.2024.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та за його вчинення законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Також на даний час продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_10 з огляду на санкцію статті обвинувачення зможе переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженніз метою ненадання ними показів або ж надання таких у його користь, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже останній ніде не працює та не має постійного джерела доходу, а тому з метою забезпечити себе матеріально може продовжити вчиняти подібні кримінальні правопорушення.

Оцінюючи необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обовязків у сукупності та взаємозвязку зі встановленими ризиками, суд вважає, що обовязки, які просить продовжити прокурор, сприятимуть мінімізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку дії обовязків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такі є необхідними та достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у кримінальному провадженні та запобіганню встановленим ризикам.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження дії таких обовязків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, стороною захисту не доведено.

Разом з тим суд вважає за доцільне уточнити обов`язок покладений на ОСОБА_4 «здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт громадянина України та інші документи які дають право для виїзду за кордон», а саме вказавши «залишити на зберіганні в правоохоронних органах паспорт громадянина України для виїзду за кордон обвинуваченого ОСОБА_4 », адже такі документи обвинуваченим були здані правоохоронним органам на досудовому слідстві.

Крім того, за наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч.3 ст.331 КПК України).

Так, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зменшення визначеного ухвалою суду розміру застави, суд враховує те, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2023 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу до 30 липня 2024 року та визначено розмір застави 300 (триста) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Так, прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, які з урахуванням вимог ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за один з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна. Крім того на даний час продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_5 з огляду на санкцію статей обвинувачення, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженніз метою ненадання ними показів або ж надання таких у його користь, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже останній ніде не працює та не має постійного джерела доходу, а тому з метою забезпечити себе матеріально може продовжити вчиняти подібні кримінальні правопорушення.

Таким чином суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 60 днів.

При цьому вирішуючи клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави визначеної обвинуваченому ОСОБА_5 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В контексті справи "Mangouras v. Spain" (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України при визначені розміру застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом.

З огляду на наведене, суд вважає, що розмір застави визначений ОСОБА_5 , який обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину було встановлено у межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України. Такий розмір застави на даний час є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_5 суд не вбачає.

Відтак, зважаючи саме на встановлені ризики та обставини кримінального провадження, обсяг доказів, який вже наявний у матеріалах кримінального провадження, суд вважає про відсутність на даному етапі судового провадження правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни розміру застави шляхом її зменшення, а тому у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 слід відмовити.

Крім цього ознайомившись із клопотанням представника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, суд приходить до наступних висновків.

Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року (справа № 607/15949/23) накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на майно, зокрема, серед іншого, на автомобіль марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 .

Також ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року (справа № 607/15950/23) накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотань про скасування арешту на майно в порядку ст. 174 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати мету, правову підставу для накладення арешту на майно. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом».

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

Так, на даний час кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами України №3826-VI від 06.10.2011 р., №2617-VIII від 22.11.2018 р.), та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами України №3826-VI від 06.10.2011 р., №2617-VIII від 22.11.2018 р.), знаходиться на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та перебуває на стадії судового розгляду.

Разом з тим під час розгляду даного кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 користувався автомобілем марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , та який був вилучений в ході проведення обшуку 18 серпня 2023 року, та даним транспортним засобом перевозив наркотичні та психотропні речовини, а тому на ньому могли зберегтися сліди кримінального правопорушення, які мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, це ж і стосується таких речових доказів, як свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та ключі від нього. Крім цього на час розгляду даного клопотання, у кримінальному провадженні триває дослідження доказів у справі, а тому, на переконання суду, скасування заходу забезпечення може призвести до втрати речових доказів, що в свою чергу зашкодить меті кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що представником власника майна не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на автомобіль марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію та ключі від даного транспортного засобу не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для скасування арешту на зазначене майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 173, 174, главою 18 КПК України, ст.ст. 318, 331, ч.ч.1, 2 ст. 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України задовольнити.

Продовжити до 17 вересня 2024 року строк дії покладених на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтися до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- залишити на зберігання в правоохоронних органах свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зменшення розміру застави визначеної обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 17 вересня 2024 року.

В задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року (справа № 607/15949/23), на автомобіль марки «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року (справа № 607/15950/23) відмовити.

Судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст.307 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №3826-VI від 06.10.2011, №2617-VIII від 22.11.2018 ), відкласти на 14.00 год. 14 серпня 2024 року, повторивши виклик учасників судового провадження та надавши вимогу на відконвоювання обвинуваченого ОСОБА_5 в зал судових засідань.

Копію ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , їх захисникам та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку лише в частині продовження строку запобіжного заходу безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1