УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2825/24

04 вересня 2024 року

Слідчий суддя Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

представника особи, в інтересах якої подано скаргу, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль в режимі відеоконференції скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 , подану у порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного затримання,

ВСТАНОВИВ:

У поданій скарзі представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 просить зобов`язати керівника військової частину НОМЕР_1 (Рівненський район, с. М. НОМЕР_2 ) негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно утримується на території військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування скарги покликається на те, що 17 липня 2024 року ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цього ж дня ОСОБА_4 повідомив, що його без відповідної згоди, проти його волі відправлено до військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_1 , де він незаконно утримується.

Зазначає, що ОСОБА_4 не проходив ВЛК, не підписував жодних документів, пов`язаних із проходженням військової служби, присягу не приймав. Вважає дії працівників РТЦК та СП незаконними. Вказує, що ОСОБА_4 позбавлений свободи за відсутності на те законних підстав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримала, покликаючись на викладені в ній підстави та просила її задовольнити.

ОСОБА_4 до слідчого судді не доставлений, від командира військової частини НОМЕР_1 04.09.2024 року надійшла інформація, що військовослужбовець ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №235 від 28.08.2024 р був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . На території військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на даний час не перебуває.

Заслухавши пояснення представника особи, в інтересах якої подано скаргу, адвоката ОСОБА_3 та перевіривши надані письмові докази, слідчий суддя дійшла висновку про її необгрунтованість.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1,17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р., оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Пунктом 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, визначено, що Національна поліція за повідомленнями районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 19) здійснює досудове розслідування стосовно осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені статтями 335, 336, 337 Кримінального кодексу України;

за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ (додаток 20), яке може надсилатися в електронному вигляді засобами інформаційної взаємодії, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, скаржник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Крім того, призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Із матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_4 фактично не згідний з діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які примусово доставили його у військову частину НОМЕР_1 Рівненський загальновійськовий полігон та заперечує проти його мобілізації.

Разом із тим слідчому судді не надано доказів незаконного затримання ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2024 року № 193 на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєннного стану в Україні", № 69/2022 від 24.02.2024 року "Про загальну мобілізацію" штаб-сержанта ОСОБА_4 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_5 , призначено на посаду сержанта резерву взводу резерву сержантського складу роти резерву військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_4 .

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2024 року № 235 вбачається, що штаб-сержант ОСОБА_4 , призваний під час загальної мобілізації, на особливий період, який завершив курс базової загальної військової підготовки, відповідно до розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 17.08.2024 року № 14153дск, вибув для подальшого проходження служби до військової частини - НОМЕР_3 .

Також встановлено, що військова частина НОМЕР_3 не розташована на території, яка належить до юрисдикції Костопільського районного суду Рівненської області.

Доказів того, що в діях службових осіб РТЦК та СП містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 371 КК України (завідомо незаконне затримання або незаконний привід), матеріали справи не містять. Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, з якого б вбачалося, що наявне кримінальне провадження, в якому проводиться досудове розслідування слідчому судді не надано.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу скаржника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином слідчий суддя дійшла висновку, що вимоги клопотання виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання ОСОБА_4 не був затриманий і не утримувався під вартою, та не був позбавлений свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, також у межах територіальної юрисдикції Костопільського районного суду Рівненської області в складі військової частини на даний час не перебуває, а відтак, слідчий суддя констатує про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшла висновку, що доводи заяви про незаконне затримання ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження та скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 3, 24, 26, 206 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 , поданої у порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного затримання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1