У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001643.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.08.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 181 680 грн., за умови внесення якої покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що ухвалена з порушенням вимог КПК України.

Захисник вважає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не доведені. Так, ризик переховування від слідства та суду обґрунтований лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, що йде в розріз із практикою Європейського суду з прав людини. Крім того, наразі підозрюваний пересувається на милицях та, в подальшому, потребує повторної операції, що мінімізує ризик його переховування. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню нічим не підтверджений. Ризику вчинення інших кримінальних правопорушень може запобігти запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням заходів електронного контролю.

На думку апелянта, визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, оскільки останній має незначні періодичні заробітки та потребує лікування.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СВ Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001643, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, 31.10.2023 р., переслідуючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, повторно вчинив шахрайські дії за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за наступних обставин.

ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме смартфону, створив в соціальній мережі «Facebook» обліковий запис (акаунт) від імені «ОСОБА_21», на якій розмістив фіктивне оголошення з продажу неіснуючих будівельних матеріалів за зниженими цінами, з метою вчинення шахрайських дій, відносно потенційних клієнтів, вказавши для контакту абонентський номер телефону НОМЕР_1 , яким особисто користувався протягом тривалого часу, проте для приховання своєї злочинної діяльності потім змінив.

У подальшому, 31.10.2023 р. о 10.46 год. на вказаний номер телефону ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_10 . В ході телефонної бесіди, ОСОБА_8 запевнив в наявності необхідного у нього товару, а саме: 8 хвильових шиферних листів в кількості 30 штук та переконав в необхідності внесення передоплати в розмірі 1 530 грн., що становило 30 % від загальної суми замовлення, яка складала 5 100 грн. Також, у ході вказаної розмови ОСОБА_8 запевнив потерпілого в здійсненні доставки шиферних листів за адресою мешкання останнього АДРЕСА_2 та визначив час доставки, а саме 16.30 год. того ж дня.

Продовжуючи свої злочинні дії щодо заволодіння шляхом обману грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_8 переадресував ОСОБА_11 до так званої «бухгалтерії» для здійснення оплати. За попередньою змовою з ОСОБА_8 так званим «бухгалтером» виступила ОСОБА_9 , яка представилась потерпілому « ОСОБА_12 » та спілкувалась з потерпілим за допомогою месенджера «Viber» шляхом листування з абонентського номера НОМЕР_2 . У ході спілкування, будучи введеним в оману та, впевненим в наявності необхідного йому будівельного матеріалу, потерпілий ОСОБА_11 31.10.2023 р. об 11.32 год. здійснив переказ грошових коштів в сумі 1 530 грн., за допомогою мобільного додатка «Приват24» на банківську картку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_13 , та яку йому попередньо в ході листування у застосунку «Viber» надала ОСОБА_9 , як так званий « ОСОБА_14 ».

Після надходження від потерпілого ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 1 530 грн. на банківську картку № НОМЕР_3 ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на виконання узгодженого плану, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, забезпечив зняття грошових коштів потерпілого в банкоматі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та в подальшому передав їх ОСОБА_8 , який в свою чергу розподілив їх в обумовлених сумах між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

В результаті вчинення шахрайських дій ОСОБА_11 спричинено майнової шкоди на суму 1 530 грн.

За аналогічних обставин, ОСОБА_5 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи повторно, 13.03.2024 р. о 12.30 год. заволоділи грошовими коштами ОСОБА_15 , у сумі 7 490 грн. за придбання неіснуючого товару - 162 штук піноблоку, 15.03.2024 р. о 12.20 год. грошовими коштами ОСОБА_16 , у сумі 2 700 грн. за придбання неіснуючого товару - будівельного матеріалу та 25.03.2024 р. о 12.04 год. грошовими коштами ОСОБА_17 у сумі 6 300 грн. за придбання неіснуючого товару - 30 штук шиферних листів. Отримані грошові кошти ОСОБА_8 , розподілив між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Діями зазначених осіб потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 завдано майнової шкоди на зазначені суми.

19.06.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, як таємне заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_18 тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_18 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням даних про особу підозрюваного та його майнового стану, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів допиту потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , огляду телефонів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , інформації отриманої по банківським карткам та роздруківок листування потерпілих з так званою «бухгалтерією» в месенджері «Viber» та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, раніше судимий за вчинення злочину проти власності, постійного місця мешкання та міцних соціальних зв`язків не має, що свідчить про можливість вчинення ним дій направлених на переховування від слідства або суду.

Оцінюючи наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд враховує, те, що, на даний час, досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а тому підозрюваний перебуваючи на волі може знищити не вилучені, на даний час органом досудового розслідування, матеріали або речові докази.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, крім того, апеляційний суд враховує й значну кількість епізодів кримінального правопорушення, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність, у разі перебування на волі.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому, досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Стосовно визначеного слідчим суддею розміру застави, що становить 181 680 грн., апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання апеляційного суду визначений слідчим суддею розмір застави, відповідає значимості та суспільній небезпеці інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, існуючих у провадженні ризиків, а тому застава, в межах законодавчо встановлених розмірах у сумі 181 680 грн., буде цілком достатньою для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що захисник не навів переконливих доводів того, що матеріальне становище ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні низки шахрайський дій, за попередньою змовою групою осіб, не дозволяє реалізувати внесення визначеного розміру застави.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3