КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця поселення Піонерський РФ, з вищою освітою, який є особою з інвалідністю 3 групи, УБД, утриманців не має, працює на посаді начальника відділу централізованих розрахунків, обліку та звітності Департаменту фінансів Міністерства оборони України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у кримінальному провадженні №0000065 від 28 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання вартою - задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 листопада 2024 року включно.

Для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 330 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 999 240 грн після внесення якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 202 КПК України.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, носити електронний засіб контролю - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 23:00 по 05:00 год., у випадку неможливості застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби визначити підзахисному заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що наданими стороною обвинувачення доказами жодним чином не зафіксовано, що підзахисний будь-яким чином отримував неправомірну вигоду, а також відношення підзахисного до кримінального провадження.

Уважає, що сторона обвинувачення жодним чином не довела, що заявлені ризики не зменшились, натомість сторона захисту констатує повну відсутність ризиків з огляду на те, що під час затримання був проведений особистий обшук підзахисного, також обшук за місцем проживання останнього, у приміщенні кабінету №417 Головного управління соціальної підтримки, у військовій частині НОМЕР_1 , де були вилучені всі необхідні речі та документи; покази свідків зафіксовані; в діях ОСОБА_7 відсутні будь-які дії, які свідчать про існування організованої злочинної групи. слідчим не зазначено ні дату виникнення такої групи, ні розподіл ролей, ні інші обставини, необхідні для кваліфікації, та не зафіксовано факт спілкування інших підозрюваних із ОСОБА_7 .

Вказує, що задовільний майновий стан характеризує ОСОБА_7 з позитивного боку, підозрюваний з 1982 року по 2007 рік проходив службу у Збройних силах України, з 2007 року почав працювати у Міністерстві оборони України, тобто має джерела доходу виключно в Україні, у власності має квартиру та автомобіль, тобто все майно знаходиться на території України, перебуває у шлюбі, від шлюбу має доньку та сина, має постійне місце проживання, має відмінну репутацію, є учасником бойових дій, ветераном військової служби.

Зауважує, що ОСОБА_7 має серйозні проблеми зі здоров`ям, є інвалідом третьої групи, а отже тримання під вартою ОСОБА_7 та не забезпечення належного рівня медичної допомоги, враховуючи хронічні хвороби, може завдати шкоду життю та здоров`ю підозрюваного.

Також зазначає, що під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у родині підозрюваного було вилучено всі наявні у нього заощадження, які жодного відношення до кримінального провадження не мають, у зв`язку з чим визначений розмір застави 999 240 грн був надмірний для підозрюваного та його близьких осіб, зважаючи на що останні були змушені позичати грошові кошти, оскільки, враховуючи вік та стан підзахисного, тримання під вартою значною мірою погіршило б його стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Київській області за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000065 від 28 червня 2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Наказом Міністерства оборони України №250 від 15 серпня 2022 року ОСОБА_7 призначено на посаду начальника відділу централізованих розрахунків, обліку та звітності Департаменту фінансів Міністерства оборони України (підстава заява ОСОБА_7 вх. № 2075/ДС від 10 серпня 2022 року).

Відповідно до Розділу 3 Посадової інструкції ОСОБА_7 , затвердженої 01 вересня 2022 року Державним Секретарем Міністерства оборони України, останній бере участь у розробленні та погодженні проектів законодавчих та інших нормативно- правових актів за напрямом діяльності Департаменту. Розподіляє обов`язків між працівниками відділу, контроль їх роботи, визначення ступеню відповідальності працівників відділу, організація та регулювання роботи відділу щодо його ефективної взаємодії з іншими підрозділами. Забезпечує проведення заходів щодо усунення порушень і недоліків, виявлених у Департаменті, під час контрольних заходів, проведених державними органами та структурними підрозділами Міноборони , уповноваженими здійснювати контроль за дотриманням вимог бюджетного законодавства. Організовує своєчасне та достовірне ведення бухгалтерського обліку коштів загального та спеціального фондів за централізованими розрахунками у Департаменті. Подає пропозиції керівництву про призначення на посади, звільнення з посад і переміщення працівників відділу, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладення стягнень, сприяє підвищенню кваліфікації працівників. За рішенням заступника директора Департаменту здійснює виконання інших завдань, покладених на Департамент фінансів. Відповідно до Розділу 4 Посадової інструкції ОСОБА_7 , він за дорученням керівництва має право представляти Міноборони та Департамент в інших управлінських структурах з питань, що належать до його компетенції та наданих повноважень, а також відділ - в структурних підрозділах Міноборони, інших органах виконавчої влади з питань, що належать до компетенції. У встановленому порядку має право готувати проекти запитів на безкоштовне отримання від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань необхідних статистичних та оперативних даних, звітів з питань, що стосуються діяльності відділу та належать до повноважень.

Згідно Розділу 4 Посадової інструкції ОСОБА_7 , він з метою належного та своєчасного виконання поставлених завдань у межах наданих повноважень взаємодіє зі структурними підрозділами ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших органів військового управління, військових частин, установ та організацій Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_7 обіймаючи посаду начальника відділу централізованих розрахунків, обліку та звітності Департаменту фінансів Міністерства оборони України виконував організаційно-розпорядчі функції, тобто, відповідно до пункту 1 примітки до статті 364 КК України ОСОБА_7 є службовою особою.

Крім того, ОСОБА_7 діє в межах категорії «Б» посад державної служби, а тому в силу пункту 2 примітки до статті 368 КК України останній є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У силу наявного досвіду роботи в органах державної служби ОСОБА_7 знав та розумів, що вимогами статей 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим та службовим особам державної служби забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання та надання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а також іншим службовим особам.

Водночас, начальник відділу Департаменту фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_7 вирішив стати на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 з метою вчинення злочину щодо одержання неправомірної вигоди від осіб за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги, яка гарантована ним державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини, для досягнення своєї злочинної мети, будучи раніше знайомим з ОСОБА_11 , залучив останнього до своєї протиправної діяльності.

У свою чергу ОСОБА_11 , з метою підшукування осіб, яким гарантована державою грошова допомога за отримане поранення під час захисту Батьківщини, а також введення розмов щодо розміру неправомірної вигоди та одержання предмету неправомірної вигоди, залучив до протиправної діяльності ОСОБА_12 .

Так, у період часу з 01 березня 2021 року по 25 травня 2023 року ОСОБА_15 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 та перебував на посаді навідника ЗУ-23-2, у званні солдата. Під час проходження служби та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у період дії воєнного стану зазнав поранення внаслідок чого отримав третю групу інвалідності.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у відповідності вищезазначеного Порядку в сумі близько 700 тис. грн у грудні 2023 року ОСОБА_15 подав необхідний пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак станом на квітень 2024 зазначена допомога нарахована не була.

У квітні 2024 року під час побутової бесіди із ОСОБА_12 , з яким раніше спільно проходив військову службу, ОСОБА_15 повідомив останньому про те, що подав необхідний пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак гарантовані державою грошові кошти до цього часу йому не виплачені. У свою чергу ОСОБА_12 повідомив, що разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_7 може вирішити питання щодо здійснення вказаної виплати, однак ОСОБА_15 необхідно надати грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, тобто близько 30% від майбутньої суми виплати одноразової грошової винагороди, на що останній погодився. Також, ОСОБА_15 домовився із ОСОБА_12 , що вказану суму неправомірної вигоди буде передано ОСОБА_12 . після отримання ОСОБА_15 вищевказаної грошової допомоги.

Уважаючи вказані дії ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 кримінально-протиправними, ОСОБА_15 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 05 липня 2024 року ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, забезпечив здійснення позачергової виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_15 та повідомив ОСОБА_11 , який у свою чергу передав ОСОБА_12 , що 28 червня 2024 року на банківський рахунок ОСОБА_15 надійшла одноразова грошова допомога, у загальній сумі 671 тис. грн.

Після чого, ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу ОСОБА_7 , спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди, виконуючи роль пособника в отримані неправомірної вигоди, зв`язався з ОСОБА_15 та висловив вимогу сплатити 4 тис. доларів США за вирішення питання щодо проведення вищевказаної виплати.

10 липня 2024 року ОСОБА_15 , діючи під контролем правоохоронних органів, зустрівся із ОСОБА_12 та попрямував до військової частини НОМЕР_1 , однак під час зупинки на трасі Житомир - Звягель Житомирської області, останній розповів безпосередній механізм вчинення злочинів і винагороду кожного учасника, який залучений до протиправної діяльності, а саме що він працює разом із ОСОБА_11 , який безпосередньо передає грошові кошти ОСОБА_7 .

Цього ж дня, ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , неподалік військової частини НОМЕР_1 , зустрілися із ОСОБА_11 , який більш детально розповів про діяльність ОСОБА_7 та повідомив ОСОБА_15 про те, що у разі підшукання ним особи, яка готова надати неправомірну вигоду ОСОБА_7 , останній буде мати свій «відсоток».

12 липня 2024 року у період з 13 год. 08 хв. до 16 год. 19 хв., ОСОБА_15 зустрівся із ОСОБА_12 в ресторані «Сажа», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_12 , виконуючи роль пособника, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_15 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, першу частину неправомірної вигоди в сумі 2 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 81 764,6 грн, та яка слугувала частиною неправомірної вигоди за вирішення питання щодо проведення одноразової грошової допомоги.

Так, 24 липня 2024 року у період часу з 13 год. 50 хв. по 16 год. 07 хв. ОСОБА_15 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у м. Звягель Житомирської області, де ОСОБА_12 , діючи умисно, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, виконуючи роль пособника, одержав від ОСОБА_15 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, другу частину неправомірної вигоди в сумі 2 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 82 463,2 грн, та яка слугувала частиною неправомірної вигоди за вирішення питання щодо проведення одноразової грошової допомоги, після чого ОСОБА_11 , виконуючи роль пособника, підтвердив ОСОБА_15 закриття питання щодо здійснення розрахунку ОСОБА_15 із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , за вчинення ними дії щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, ОСОБА_7 , залучивши в якості пособників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, та використовуючи своє службове становище, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав, неправомірну вигоду в загальній сумі 4 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 164 227,8 грн, за здійснення ОСОБА_15 виплати одноразової грошової допомоги, яка гарантована останньому державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини.

У подальшому, одержані незаконним шляхом грошові кошти були розподілені між ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім цього, ОСОБА_7 , діючи повторно, спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яких залучив у якості пособників до своєї протиправної діяльності, та останні для забезпечення конспірації залучили ОСОБА_15 , який діяв під контролем правоохоронних органів, вчинив нове корупційне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Метою залучення ОСОБА_15 останні визначили збільшення кількості осіб, яким необхідно здійснити виплати одноразової грошової допомоги, гарантованої державою, від яких отримували неправомірну вигоду, таким чином збільшуючи незаконне збагачення ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, ОСОБА_15 будучи залученим до виконання спеціального завдання з розкриття злочинної діяльності організованої групи, на виконання наданого ОСОБА_11 завдання, підшукав особу колишнього військовослужбовця ОСОБА_16 , з яким він спільно проходив військову службу на посаді курсантів у військовій частині НОМЕР_2 , якому необхідно провести виплату одноразової грошової допомоги, яка гарантована останньому державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини. Під час спілкування з останнім, ОСОБА_15 переконав ОСОБА_16 , що може вирішити питання здійснення вказаної виплати, однак йому необхідно надати неправомірну вигоду в розмірі 30 % від 760 тис. грн, що становить 228 тис. грн, з наданням авансу 114 тис грн за здійснення виплат одноразової грошової допомоги, яка гарантована останньому державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини.

Так, у період часу з 01 березня 2021 року по 13 січня 2024 року ОСОБА_16 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що дислокується в АДРЕСА_4 та перебував на посаді сапера, у званні солдата. Під час проходження служби та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у період дії воєнного стану зазнав поранення внаслідок чого отримав третю групу інвалідності.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у відповідності вищезазначеного Порядку у липні 2024 року ОСОБА_16 подав необхідний пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак станом на серпень 2024 року грошова допомога нарахована не була.

30 серпня 2024 року у період з 15 год. 00 хв. до 16 год. 05 хв. ОСОБА_15 , за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_16 та, перебуваючи неподалік магазину «МІКСМАРТ» за адресою: АДРЕСА_5 , діючи як пособник, що залучений ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою їх конспірації, що в свою чергу виконували роль пособників ОСОБА_7 , діючи під наглядом правоохоронних органів, одержав від ОСОБА_16 частину заздалегідь обумовленої неправомірної вигоди в сумі 900 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 37 071 грн, і 77 тис. грн, які слугували частиною неправомірної вигоди за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги ОСОБА_16 .

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 04 вересня 2024 року, діючи умисно, з корисливою метою, використовуючи своє службове становище, забезпечив позачергове надходження вказаних документів до Департаменту фінансів МО України з метою проведення виплат одноразової грошової допомоги.

04 вересня 2024 року на виконання вказаного злочинного завдання ОСОБА_11 у період з 15 год. 00 хв. до 16 год. 05 хв. ОСОБА_15 , діючи як пособник, що залучений ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою їх конспірації, за попередньою домовленістю зустрівся із останнім в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_12 , виконуючи роль пособника ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_15 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, першу частину неправомірної вигоди в сумі 900 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 37 071 грн, та 77 тис. грн, які слугували частиною неправомірної вигоди за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги ОСОБА_16 .

Отже, ОСОБА_7 , залучивши в якості пособників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в свою чергу для забезпечення конспірації залучити ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вимагав та одержав, неправомірну вигоду в загальній сумі 900 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 37 071 грн, та 77 тис. грн, які слугували частиною неправомірної вигоди за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги ОСОБА_16 , яка гарантована останньому державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини.

У подальшому, одержаними незаконним шляхом грошовими кошти ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розпорядитися не змогли, оскільки були викриті правниками правоохоронних органів.

04 вересня 2024 року ОСОБА_7 було затримано у порядку статті 208 КПК України та 05 вересня 2024 року йому повідомлено про підозру за частиною третьою статті 368 КК України.

06 вересня 2024 року до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження №0000065 від 28 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання вартою - задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 листопада 2024 року включно.

Для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 330 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 999 240 грн після внесення якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 202 КПК України.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, носити електронний засіб контролю - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами та матеріалами кримінального провадження в сукупності, а саме: рапортом оперуповноваженого ГУ СБУ у м. Києві та Київській області про виявлення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_15 від 26 червня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 12 липня 2024 року, згідно якого ОСОБА_12 отримав грошові кошти в сумі в сумі 2 тис. доларів США, як частину неправомірної вигоди; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 24 липня 2024 року, згідно якого ОСОБА_12 отримав грошові кошти в сумі в сумі 2 тис. доларів США, як частину неправомірної вигоди; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій 31 липня 2024 року, в якому зафіксовано факт отримання 12 липня 2024 року грошових коштів ОСОБА_12 в сумі 2 тис. доларів США, як частину неправомірної вигоди за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 31 липня 2024 року, в якому зафіксовано факт отримання 24 липня 2024 року грошових коштів ОСОБА_12 в сумі 2 тис. доларів США, як частину неправомірної вигоди за пришвидшення надання одноразової грошової допомоги; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 31 липня 2024 року, в якому зафіксовано факт зустрічі 10 липня 2024 року ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які попрямували до військової частини НОМЕР_1 та під час зупинки на трасі Житомир - Звягель Житомирської області, останній запропонував ОСОБА_12 увійти до її складу та розповів безпосередній механізм вчинення злочинів і винагороду кожного учасника, який залучений до протиправної діяльності, крім цього зафіксовано те, що ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , зустрілися із ОСОБА_11 , який більш детально розповів про діяльність очолюваної ним злочинної групи та повідомив ОСОБА_15 про те, що у разі підшукання ним особи, яка готова надати неправомірну вигоду, грошовій коши «на перед брати не правильно»; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 31 липня 2024 року, в якому зафіксовано те, що ОСОБА_7 користуючись своєю посадою начальника відділу в Департаменті МО України позачергово відправляє відповідний пакет документів військовослужбовців, прізвища яких надає ОСОБА_11 для проведення виплат, за що отримує від ОСОБА_11 грошові кошти на свою банківську карту; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 21 серпня 2024 року, в якому зафіксовано факт вчинення відповідних дій та вимагання ОСОБА_11 грошових коштів від ОСОБА_15 з метою проведення виплат грошового забезпечення за вислугу років, отримане поранення, а також за час перебування в госпіталі, які мають виплачуватися при звільнені із військової служби, однак в повному обсязі ОСОБА_15 не виплачені; протоколами допитів свідка ОСОБА_15 під час яких останній поетапно та детально повідомляв про вимагання та отримання неправомірної вигоди; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Окрім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України.

Так, ураховуючи конкретні обставини справи та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, і за яке, згідно санкції, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, працює, раніше не судимий, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання, зокрема, користуючись ситуацією в країні, в місцях постійного проведення бойових дій, місцях непідконтрольних органам державної влади України; користуючись налагодженими зв`язками та здобутими знайомствами, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом щодо знищення, приховання або спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків та заявника, оскільки, маючи в розпорядженні їх відомості, шляхом підмовляння, підкупу, погроз може схиляти останніх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні та подальшому судовому розгляді, що негативно вплине на хід досудового розслідування; перешкоджати об`єктивному досудовому розслідуванні в інший спосіб; може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі з метою приховування своєї злочинної діяльності, яка викрита правоохоронними органами.

При цьому, слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , врахувавши особу підозрюваного, його роль у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, спосіб вчинення такого кримінального правопорушення та його наслідки, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 19 червня 2024 року №7-р(ІІ)/2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (Справа № 3-111/2023(207/23, 315/23) вказав на те, що відповідно до КПК України можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 Кодексу (друге речення частини першої статті 182); «під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586 , 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України» (абзац восьмий частини четвертої статті 183).

Тобто з наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 5 5, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, які зазначені у статті 178 КПК України (частина перша статті 178 КПК України).

При цьому, місцевим судом враховано вищевказані положення законодавства та обґрунтовано взято до уваги вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, у зв`язку з чим обґрунтовано встановлено, що наявні підстави для визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Враховуючи викладене, необґрунтованими є доводи скаржника, що визначений розмір застави 999 240 грн був надмірний для підозрюваного та його близьких осіб, зважаючи на що останні були змушені позичати грошові кошти, оскільки, враховуючи вік та стан підзахисного, тримання під вартою значною мірою погіршило б його стан здоров`я, та не підтверджуються жодними доказами.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог пункту 3 частини четвертої, частини п`ятої статті 182, частини третьої статті 183 КПК України, взявши до уваги конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вказаного кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, зокрема вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, наявність яких встановлено при розгляді клопотання, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави у межах 330 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 999 240 грн.

Вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

З огляду на вищезазначене, спростовуються доводи захисника, що сторона обвинувачення жодним чином не довела, що заявлені ризики не зменшились, натомість сторона захисту констатує повну відсутність ризиків з огляду на те, що під час затримання був проведений особистий обшук підзахисного, також обшук за місцем проживання останнього, у приміщенні кабінету №417 Головного управління соціальної підтримки, у військовій частині НОМЕР_1 , де були вилучені всі необхідні речі та документи; покази свідків зафіксовані; в діях ОСОБА_7 відсутні будь-які дії, які свідчать про існування організованої злочинної групи; слідчим не зазначено ні дату виникнення такої групи, ні розподіл ролей, ні інші обставини, необхідні для кваліфікації, та не зафіксовано факт спілкування інших підозрюваних із ОСОБА_7 .

З наведеного вбачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що наданими стороною обвинувачення доказами жодним чином не зафіксовано, що підзахисний будь-яким чином отримував неправомірну вигоду, а також відношення підзахисного до кримінального провадження, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не спростовані стороною захисту.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Аргументи скаржника про те, що задовільний майновий стан характеризує ОСОБА_7 з позитивного боку, підозрюваний з 1982 року по 2007 рік проходив службу у Збройних силах України, з 2007 року почав працювати у Міністерстві оборони України, тобто має джерела доходу виключно в Україні, у власності має квартиру та автомобіль, тобто все майно знаходиться на території України, перебуває у шлюбі, від шлюбу має доньку та сина, має постійне місце проживання, має відмінну репутацію, є учасником бойових дій, ветераном військової служби, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви яких містяться в матеріалах судової справи.

Разом з тим, надані відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Окрім того, згідно з вимогами статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційної скарги строк дії ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року закінчився.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4