Провадження: № 1-кп/484/317/24
Справа: № 484/3398/24
Вирок

іменем України

31.07.2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальне провадження № № 0000739 від 03.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця снайпера 1 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

встановив

28.02.2022 громадянин ОСОБА_3 , наказом начальника Первомайського № 15 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період» призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2022 № 43 ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця снайпера 1 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак, з 28.02.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

14.04.2022 о 12 год. 45 хв. солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця снайпера 1 відділення 2 взводу охорони 2 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме: тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

22.05.2024 року о 14.30 ОСОБА_3 був затриманий представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_3 та в подальшому доставлений до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не оспорював, просив суворо не карати його.

Ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази щодо цих обставин відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.

Крім визнання вини ОСОБА_6 , його вина підтверджена наданими та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, а саме: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від17.05.2022 року, де т.в. командира В/Ч А2227 просить внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вчинене військовослужбовцем ОСОБА_3 ; витягом з наказу від 14.04.2022 року командира в/ч НОМЕР_3 про призначення службового розслідування за фактом відсутності на шикуванні військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_3 ; копією акту службового розслідування; копією наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.04.2022 року №584 про оголошення результатів службового розслідування та покарання винних; рапортом командира батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 про відсутність ОСОБА_3 на місці служби, за місцем проживання; витягом наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.02.2022 року №43 про зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 ; копією з витягу наказу від 14.04.2022 року №88 про виплату ОСОБА_3 грошового забезпечення; копією з витягу наказу №43 від 28.02.2022 року про виплату ОСОБА_3 премій; копією з витягу з наказу від 09.06.2022 року № 65-РС про призупинення військової слоужби у Збройних Силах України з 30.05.2022 року ОСОБА_3 ; копією наказу від 06.09.2022 року №51-РС про зарахування в розпорядження командира В/ч ; НОМЕР_1 з 06.05.2022 року солдата ОСОБА_3 ; копією з книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до війсьвової частини особового складу за 2022 рік, де зафіксовано відсутність ОСОБА_3 на службі; копією наказу від 28.02.2022 року №51 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період солдата запасу ОСОБА_3 .

Таким чином вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину доведена. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 407 ч. 5 КК України (в редакції Закону №2617-У111 від 22.11.2018 року).

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, проживає з батьками, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання перебуває з 30.07.2021 року під наглядом у лікаря-нарколога КНП «Первомайська ЦРЛ» Дагноз F 10.3, за місцем служби характеризується негативно, в судовому засідання виявив бажання продовжити військову службу.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, судом не встановлено.

У відповідності до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, виявив бажання продовжити військову службу, що з урахуванням конкретних обставин справи, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

За таких умов, суд враховуючи вище наведені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, беручи до уваги інтереси суспільства та відсутність тяжких наслідків вважає за необхідне призначити покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових злочинів, а саме покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України(в редакції станом на14.04.2022 року). Крім того, враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем який проходить військову службу за мобілізацією, суд вважає за можливе замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні та той же строк відповідно до ст. 62 КК України. Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та запобігання вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів в умовах воєнного стану.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ст. 407 ч.5 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі (в редакції станом на14.04.2022 року).

На підставі ст. 62 КК України замінити позбавлення волі ОСОБА_3 на 2 (два) роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набуття даним вироком законної сили та фактичного прибуття ОСОБА_3 до місця відбування покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно після проголошення вироку.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: повідомляти завчасно суд про зміну свого місця проживання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбутого покарання час утримання його під вартою з моменту затримання 22.05.2024 року до моменту проголошення вироку суду та звільнення ОСОБА_3 з-під варти 31.08.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: