ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург, російської федерації, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, одруженого, з вищою освітою, обіймаючого посаду заступника директора «Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної «военно-гражданской администрации г. Мелитополь Запорожской области» (мова оригіналу), на тимчасово окупованій території Запорізької області, не судимого,

засуджено за ч.5 ст.111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_8 ..

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності, увалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч.6 ст.193 КПК України щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення дій, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Так, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація (далі - рф) зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований рф 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської, Запорізької та інших областей відноситься до території України.

Незважаючи на вищевикладене, 21.02.2022 рф визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі «президент» рф оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і збройних сил рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної Республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, а надалі організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської областей до складу суб`єктів рф, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2012 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Запорізької області, станом на 24.02.2022 ОСОБА_8 постійно проживав на території м. Мелітополя та, відповідно, останньому були достовірно відомі наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки ці події широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації, та набули розголосу у місцевого населення.

У свою чергу, громадянин України ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів.

З 25.02.2022 по даний час Мелітопольська міська територіальна громада, та ряд інших селищних, міських і сільських територіальних громад Запорізької області перебувають під окупацією збройних сил рф, що зафіксовано відповідним Переліком, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309.

Всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», та іншими нормативно-правовими актами, відповідно до виписки № ЮЭ9965-23-123217464 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб рф, не пізніше 22.12.2022 створено окупаційний орган влади - так званий «Департамент культуры, спорта и молодежи военно-гражданской администрации г. Мелитополь Запорожской области» (мова оригіналу), з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю, у тому числі впровадження стандартів культурного, спортивного, молодіжного та національно - патріотичного розвитку держави-агресора на захопленій військовим шляхом території Запорізької області та реалізації узурпованих владних повноважень.

Під час указаної окупації, представники органів місцевого самоврядування та органів державної влади на місцях були примусово та незаконно відсторонені від виконання покладених на них обов`язків.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація рф це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Згідно ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Всупереч указаним правовим нормам, після повної окупації міста Мелітополь, Мелітопольського району та інших територіальних одиниць Запорізької області військовослужбовцями збройних сил рф, ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішив використати факт встановлення окупаційної влади на території Мелітопольської міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Запорізької області у своїх особистих інтересах та не пізніше 22.12.2022, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, добровільно обійняв посаду так званого заступника директора «Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (мова оригіналу), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, яку обіймав по 26.06.2023.

Під час зайняття посади так званого заступника директора «Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (мова оригіналу), з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої частини території Запорізької області, в тому числі Мелітопольської міської територіальної громади, де зареєстрована юридична адреса та фактичне місцезнаходження згаданої окупаційної адміністрації, думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади рф та ідей «російського світу», ОСОБА_8 , являючись заступником директора так званого « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (мова оригіналу), приймаючи участь у пропагандистських заходах спільно з іншими особами з числа представників незаконних органів окупаційної влади держави-агресора, забезпечував реалізацію на тимчасово окупованих територіях незаконної державної політики держави-агресора у сфері культури, охорони культурної спадщини, спорту, молодіжної політики і туризму, а також виконував інші функціональні обов`язки, для подальшого встановлення окупаційної влади, штучного створення у місцевих мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади рф та ідей «російського світу».

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок неправосудним та незаконним, таким, що порушує засади кримінального провадження, прийнятим за істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, за невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування поданої скарги вказує про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено добровільності зайняття обвинуваченим посади на тимчасово окупованій території. ОСОБА_8 міг діяти не з власної волі, а під впливом фізичного та/або психічного примусу, і вимушено займав посаду в органах окупаційної влади і вчиняти інші дії які становлять об`єктивну сторону інкримінованого йому злочину.

Звертає увагу і на те, що кримінальне провадження розглядалося за відсутності особи, яка притягується до кримінальної відповідальності (in absentia), а тому неможливо фактично з`ясувати істинні мотиви та мету вчинення кримінального правопорушення. На думку сторони захисту ОСОБА_8 міг погодитися на зайняття такої посади з метою отримання, доступу до документів, електронних баз даних та інших відомостей про осіб які реально пішли на співпрацю з окупантами, з метою передачі цієї інформації для правоохоронних органів та служб України для викриття реальних зрадників і калаборантів і притягнення їх до відповідальності - для досягнення іншої значної суспільної корисної мети.

Водночас зазначає, що місцевим судом не повною мірою було враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та зі слів свідка ОСОБА_9 - позитивно характеризувався, за що був підвищений з посади завгоспа до посади заступника директора. Більше того, як сторона обвинувачення в обвинувальному акті так і суд першої інстанції встановили, що мотивом вчинення кримінального правопорушення було, - його вчинення з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, у своїх особистих інтересах. Таким чином, на думку сторони захисту стороною обвинувачення ОСОБА_8 фактично обвинувачується, а оскаржуваним вироком суду встановлено, що він діяв з непрямим умислом на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Поза належною увагою суду залишився і той факт, що ОСОБА_8 не тривалий період працював на посаді заступника керівника так званого департаменту культури, спорту і молоді військово-цивільної окупаційної адміністрації м. Мелітополь, а саме з 22.12.2022 року по 26.06.2023 року, після чого добровільно повернувся працювати на підприємство, де працював до окупації м. Мелітополь, а тому сторона захисту вважає, що обвинувачений заслуговує на незастосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна.

З огляду на вищевикладене, просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлялася про час та місце апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження шляхом опублікування оголошення про виклик до суду у виданні «Урядовий кур`єр», а також шляхом опублікування на офіційних веб - сайтах Офісу Генерального прокурора та Волинського апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду колегією суддів прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, прокурора, який відносно задоволення апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглянувши в порядку спеціального судового розгляду, за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого йому обвинувачення у тому, що останній своїми умисними протиправними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_8 у вчиненому повністю стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, зокрема:

- протоколу огляду від 14.08.2023 року, згідно якого проведено огляд загальнодоступного веб-сайту мережі Інтернет « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та виявлено матеріали, які підтверджують факт зайняття ОСОБА_8 посади т.зв. «заместителя директора Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- протоколу огляду від 05.09.2023 року, згідно якого проведено огляд клауд-месенджера «Телеграм», а саме загальнодоступного каналу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та виявлено матеріали, які підтверджують факт зайняття ОСОБА_8 посади т.зв. «заместителя директора Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- протоколу огляду від 05.09.2023 року, згідно якого проведено огляд загальнодоступного сервісу федеральної податкової служби рф « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та виявлено що ОСОБА_8 є директором «Муніципальное унитарное предприятие « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Военно-гражданской администрации г. Мелитополь;

- протоколу огляду від 02.10.2023 року, згідно якого проведено огляд загальнодоступного каналу « ІНФОРМАЦІЯ_8 » та виявлено публікацію від 26.09.2023 року з фотоматеріалами із заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_9 » - третий выпуск посвящен директору мелитопольского парка им. Горького ОСОБА_10 , що підтверджує факт зайняття ОСОБА_8 посади т.зв. «заместителя директора Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- протоколу огляду від 08.09.2023 року, згідно якого проведено огляд клауд-месенджера «Телеграм», а саме загальнодоступного каналу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та виявлено матеріали, які підтверджують факт зайняття ОСОБА_8 посади т.зв. «заместителя директора Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 08.08.2023 року згідно якого свідок ОСОБА_9 за фотознімками впізнав ОСОБА_8 ;

- протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.08.2023 року згідно якого свідок ОСОБА_11 за фотознімками впізнав ОСОБА_8 ;

- протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронної інформаційної системи від 21.08.2023 року, згідно якого виявлено документальні матеріали зі структурою так званої «військово-цивільної адміністрації м. Мельтополь Запорізької області», де вміст пошти містить список працівників псевдо органу влади на тимчасово окупованій території України - Мелітопольській територіальній громаді, які підтверджують факт зайняття ОСОБА_8 посади т.зв. «заместителя директора Департамента культуры, спорта и молодежи» в складі окупаційної « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Крім того, під час судового розгляду місцевим судом були досліджені такі документи, як: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000124 від 20.09.2023за ч. 5 ст. 111-1 КК України; постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення від 27.01.2023 року; постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 09.03.2023 року; постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення та об`єднання матеріалів досудового розслідування в одне провадження від 20.09.2023 року; постанова про виділення матеріалів щодо вчинення кримінального правопорушення в окреме кримінальне провадження від 20.09.2023 року; ухвала слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 11.10.2023 про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Окрім письмових доказів в судовому засіданні у режимі відеоконференції місцевим судом було допитано свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що ОСОБА_8 працював разом із ним з 2017 року на посаді заступника комунального підприємства в м. Мелітополь, де він був директором. З моменту повномасштабного вторгнення, після 24.02.2022 року ОСОБА_8 перейшов на бік окупантів та став колаборантом, про що ОСОБА_8 особисто йому розказував в квітні 2022 року та хизувався цим. Він спілкувався із колишніми своїми підлеглими, які залишилися в окупованому м. Мелітополь та останні розповідали, що ОСОБА_8 почав співпрацювати із ОСОБА_12 , якого окупаційна влада призначила директором комунального підприємства замість нього. Приблизно за півроку, після повномасштабного вторгнення, ОСОБА_13 перейшов на посаду керівника департаменту молоді та спорту, куди із собою забрав ОСОБА_8 та призначив своїм першим заступником, про що дізнався від колишніх підлеглих та джерел новин окупаційної влади.

В березні 2022 року, ОСОБА_8 повідомляв йому, що не збирається виїжджати із м. Мелітополь, оскільки із 16 років має паспорт російської федерації, якого особисто йому показував. ОСОБА_8 два рази на тиждень ходив до ФСБ, яке розміщувалося в приміщення районної адміністрації та подавав звіти, говорив, що з моменту приходу окупаційної влади в нього відкриваються можливості кар`єрного зростання, тобто він добровільно перейшов на сторону окупантів, його ніхто не змушував.

Спочатку ОСОБА_8 із ним працював завгоспом та у зв`язку із хорошою роботою останнього, його було підвищено до заступника директора. На його думку, перехід ОСОБА_8 до окупаційної влади, це жага до влади, отримання прибутку та стати керівником. ОСОБА_8 є одруженим, його дружина із ним проживає в м. Мелітополь. Спільних дітей у них не має, однак він має свою дитину, яка на даний час проживає в Республіці Польща. Крім того, йому відомо зі слів обвинуваченого, що його дядько працює в м. Москва у ФСБ. Фактів тиску на ОСОБА_8 представниками окупаційної влади йому не відомі, він точно знає, що обвинувачений із окупантами почав працювати добровільно та агітував своїх колег переходити до них.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суду показав, він з 2018 року працював під керівництвом ОСОБА_8 , завідувачем майстерні в парку культури та відпочинку ім. Горького м. Мелітополь. 24.02.2022 року о 10.00 год. він прийшов на роботу, де нікого не було, крім ОСОБА_8 , якого запитав, що будемо робити, обвинувачений сказав що нічого страшного не буде, росіяни будуть бити тільки по військовим об`єктам та відпустив додому. 01.03.2022 року подзвонив ОСОБА_8 та сказав прийти на роботу, де повідомив, що потрібно написати на два тижні заяву на відпустку за свій рахунок, оскільки поки працювати не потрібно, так як на даний час не зрозуміла ситуація. 10-11 березня 2022 року ОСОБА_8 знову подзвонив йому та попросив прийти до парку. Прийшовши на роботу, там вже були інші співробітники, де ОСОБА_8 сказав, що буде представляти нового керівника парку. ОСОБА_8 зустрів якогось молодого чоловіка, з яким пішли в кабінет керівника, куди по одному викликали працівників. Зайшовши в кабінет, новий керівник представився ОСОБА_12 та запитав чи згоден працювати під його керівництвом, однак він відмовився, збрехавши що захворів ковідом, про що також повідомив ОСОБА_8 після розмови із ОСОБА_14 ..

Після 15.06.2022 року він виїхавши із м. Мелітополь в м. Запоріжжя. Тоді ж встановив месенджер «Телеграм» на який почали приходити голосові повідомлення від ОСОБА_8 із насмішками та погрозами в його адресу та адресу директора парку ОСОБА_9 .. Деякий час він із останнім спілкувався за допомогою даного месенджера, однак пізніше почав ігнорувати дані повідомлення, так як йому стало бридко спілкуватись із обвинуваченим та видалив все спілкування. Будь якого тиску на ОСОБА_8 зі сторони росіян не було, останній без будь яких вагань погодився співпрацювати із окупаційною владою.

Після окупації, ОСОБА_8 виконував обов`язки директора парку, до моменту приходу ОСОБА_14 , після того став його заступником. Йому відомо про те, що ОСОБА_8 став заступником керівника департаменту молоді та спорту із новин на сайті «Ріа Мелітополь».

Підстав не довіряти показанням вищезазначених свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі сторони захисту не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого ОСОБА_8 з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації його дій за ч.5 ст.111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 може діяти не з власної волі, вимушено заподіюючи шкоду національній безпеці України, та, що через розгляд справи у її відсутності (in absentia) неможливо фактично з`ясувати мотив та мету вчиненого, то на думку апеляційного суду вони є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України, у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Так, показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 підтверджується саме добровільне зайняття ОСОБА_8 зазначеної посади за відсутності фізичного чи психічного примусу, оскільки не надано доказів того, що ОСОБА_8 не мав можливості відмовитись від цієї посади та не встановлено факту психічного примусу, погроз і фізичного примусу останнього.

Як правильно встановлено, місцевим судом ОСОБА_8 обіймаючи посаду у незаконному органі влади, опинившись в окупації в наслідок захоплення насильницьким незаконним способом території м. Мелітополь представниками держави - агресора рф, не бажаючи втрачати роботу, добровільно зайняв зазначену вище посаду.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року).

Крім того слід зазначити, що всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є конкретним і зрозумілим, не має недоліків, які б могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а тому підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, - у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів сторони захисту про можливість не застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна, то вони є непереконливими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 був вчинений злочин з метою збагачення, а тому місцевий суд дійшов до правильного висновку призначивши обвинуваченому додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч.5 ст. 111-1 КК України з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Водночас, посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, фактично позитивно характеризується, добровільно припинив вчинення кримінального правопорушення, вчинення злочину з непрямим умислом, то вони були враховані місцевим судом під час призначення йому покарання.

З врахуванням наведеного, призначене зокрема додаткове покарання у виді конфіскації майна обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , без змін

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді