Провадження № 1-кп/201/1017/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001583, внесене до ЄРДР 12.09.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вороніж РФ, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, працює неофіційно будівельником, на утриманні перебуває дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

В період дії воєнного стану, 12 вересня 2024 року, близько о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , в одній з житлових кімнат на ліжку побачив мобільний телефон Samsung Galaxy S20 FE, imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , вартістю 8843,50 грн., який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , та котрий визначив об`єктом свого злочинного посягання, та в нього виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

Далі ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився на ліжку, та з метою придушення волі потерпілого до спротиву, різним предметами, серед яких скляні ваза та графин, дерев`яна палиця, наніс останньому не встановлену кількість ударів, але не менше 7-ми, по голові та верхнім кінцівкам, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, судбурального крововиливу в правій скроневій частці, субарахноїдального крововиливу, множинних забійних ран голови, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день); 11-ти поверхневих різаних ран на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на задній поверхні лівого передпліччя; садна на задньо-внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині; п`яти синців на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у середній та нижній третині; трьох саден з синцем на тлі одного з них на передній поверхні грудної клітки в середній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер для потерпілого, взяв мобільний телефон Samsung Galaxy S20 FE, imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , та почав утримувати при собі.

Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 покинув приміщення домоволодіння з викраденим майном, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 8843,50 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю визнав та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати. Висловився щодо дієвих намірів змінити життя та відмовитися від учинення в майбутньому будь-яких злочинних дій.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду заяву, в якій просив розглянути кримінальне провадження без його участі, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, шкода йому відшкодована, покарання просив призначити на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Незважаючи на повне визнання ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні наступних доказах, а саме:

- Витягом з ЄРДР № 0001583 від 12.09.2024 року (т. 1 а.п. 1), який підтверджує внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; Підставою для внесення відомостей до ЄРДР став протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.09.2024 (т. 1 а.п. 6), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 заявив про напад на нього своїм знайомим ОСОБА_3 із завданням тілесних ушкоджень з заволодінням останнім його мобільним телефоном марки Самсунг;

- Протоколом огляду місця події від 12.09.2024 (т. 1 а.п. 8-16), під час проведення якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , вилучені наступні речі: сокира, дерев`яна палиця, планшет електронний, фрагменти скляної вази і графину, а також зроблені змиви РБК та відкопійовані два сліди папілярних візерунків;

- Висновком експерта № 2867е від 19.09.2024 (т.1 а.п. 31-33), відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, судбурального крововиливу в правій скроневій частці, субарахноїдального крововиливу, множинних забійних ран голови, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день); 11-ти поверхневих різаних ран на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на задній поверхні лівого передпліччя; садна на задньо-внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині; п`яти синців на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у середній та нижній третині; трьох саден з синцем на тлі одного з них на передній поверхні грудної клітки в середній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2024 за участю потерпілого ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 39-47), який відтворив і розповів про обставини скоєного ОСОБА_3 злочину;

- Відеозаписами з бодікамер поліцейських за 12.09.2024 (т. 1 а.п. 67), на яких ОСОБА_3 , будучи затриманим та в кайданках, зазначає, що конфлікт с потерпілим ОСОБА_7 стався на грунті грошей, підтвердив наявність мобільного телефону потерпілого в своїй кишені;

- Висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-24/38409-Д від 23.09.2024 (т.1 а.п. 79-86), за якою два сліди пальців рук розмірами 18х23 мм та 16х24 мм, вилучені 12.09.2024 з поверхні залишків скляної вази та з поверхні з електронного планшету, відповідно, придатні для ідентифікації особи, залишені середнім пальцем правої руки та мізінцем лівої руки, відповідно, особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Висновком судової товарознавчої експертизи №3355 від 20.09.2024 (т. 1 а.п. 90-96), за якою ринкова вартість мобільного телефону Samsung Galaxy S20 FE, який був у вжитку, станом на 12.09.2024, з урахуванням ПДВ становить 8843,50 грн;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 140-149), який відтворив обставини скоєного ним злочину щодо ОСОБА_6 .

Судом досліджені документи, які характеризують особу обвинуваченого:

- Довідка про судимості ОСОБА_3 , згідно якої він є таким, який в силу ст. 89 КК України не має судимостей (т. 1 а.п. 100-101);

- Довідка КП «ДБКЛ з НПД» ДОР, відповідно до якої ОСОБА_3 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 1 а.п. 112);

- Довідка КП «ДБКЛ з НПД» ДОР, відповідно до якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не знаходиться (т. 1 а.п. 113);

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_8 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_3 , які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, яке характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що ОСОБА_3 визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, висловлював жаль з приводу вчиненого, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Призначення основного покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, ОСОБА_3 був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 6 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії особливо тяжкого злочину.

При призначенні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує:

Ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.

?Дані про особу обвинуваченого, який:

- в силу ст. 89 КК України не судимий;

- до вчинення злочину вів активний спосіб життя, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки;

- має середній вік (40 років);

- не є особою з інвалідністю;

- має на утриманні малолітню дитину;

?Соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, який є соціально адаптованим в суспільстві:

- працює неофіційно;

- неодружений;

- має постійне місце реєстрації і проживання;

?Визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину;

?Думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, жодних претензій до обвинуваченого не має;

?Неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра;

?Наявність обставини, що пом`якшує покарання, і відсутність його обтяжуючої.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді мінімального позбавлення волі, встановленого санкцією інкримінованої статті.

При цьому підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Призначення додаткового покарання

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Згідно із ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Так прокурор у ході судових дебатів просила про застосування конфіскації майна обвинуваченого, крім житла задля того, щоб після відбуття покарання обвинувачений мав де легально проживати.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Керуючись дискрецією, закріпленою у ч. 1 ст. 59 КК України, приймаючи до уваги виховну і виправну функцію покарання за вчинення злочинів, суд погоджується з думкою прокурора про доцільність застосування конфіскації стосовно всього рухомого і нерухомого майна, що належить обвинуваченому, крім його житла, тобто нерухомого майна, власником якого він є, адже після звільнення з місць позбавлення волі, особі слід мати місце мешкання, що усуватиме ризики виникнення криміногенних потреб, а також сприятиме позитивному баченню майбутнього, стверджуватиме вектор соціально-позитивного способу життя поза місцями ув`язнення.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

7.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не заявлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

12.09.2024 ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України (т. 1 а.п. 119-122).

13.09.2024 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави (т. 1 а.п. 138), який в подальшому неодноразово продовжений і на дату винесення цього вироку ОСОБА_3 перебуває під вартою без визначення розміру застави.

Тому до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід слід залишити у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 14.11.2024 року, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12.09.2024 по 13.11.2024 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування було проведено:

- судово-медичну експертизу №2867е витрати на проведення якої відсутні;

- судову трасологічну експертизу №СЕ-19/104-24/38409-Д, витрати на проведення якої склали 2271,84 грн (т. 1 а.п. 78);

- судову товарознавчу експертизу №3355, витрати на проведення якої склали 378,64 грн (т. 1 а.п. 89).

Загальна сума витрат на проведення судових експертиз склала 2650,48 грн, яку слід стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла.

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

ОСОБА_3 початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 14.11.2024 року, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12.09.2024 по 13.11.2024 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_9 витрати на проведення судової експертизи в розмірі 378,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 2271,84 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- мобільний телефон Samsung Galaxy S20 FE, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому за належністю (т. 1 а.п. 52);

- електронний планшет, переданий на відповідальне зберігання до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2262 (т. 1 а.п. 97), який належить ОСОБА_3 , в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна ОСОБА_3 - конфіскувати в дохід держави;

- оптичний диск із записами з бодікамер поліцейських залишити при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 67);

- сліди папілярних візерунків та дактокарта в 3-х паперових конвертах, передані на відповідальне зберігання до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знищити (т. 1 а.п. 86);

- сокиру, дерев`яну палицю, фрагменти скляної вази і графину, змиви РБК та сліди папілярних візерунків, передані на відповідальне зберігання до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2262, знищити (т. 1 а.п. 97).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1