КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/378/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2024, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000283 від 28.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідча у кримінальному провадженні звернулась до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до клопотання про арешт майна: 28.06.2024 року група невстановлених осіб, за попередньою змовою, перебуваючи на території току ПП "ДНБ", яке розташоване по АДРЕСА_1 , діючи спільно та умисно, шляхом введення в оману директора даного підприємства ОСОБА_9 , намагались незаконно заволодіти зерном сої в кількості близько 20 тон, вчинивши всі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак з причин, що не залежали від їх волі заволодіти зерном не змогли, так як дії останніх були припинені директором підприємства ОСОБА_9 .

Під час проведення огляду 28.06.2024 року ОСОБА_10 добровільно видала грошові кошти в сумі 10 тисяч доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, які отримала 28.06.2024 року від громадянина на ім`я ОСОБА_11 , як завдаток від загальної суми за обумовлений продаж зернової культури в кількості 50 тонн. В ході огляду вилучено: - грошові кошти в сумі 10 тисяч доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, що мають таку нумерацію LB09206444K; PE28664742A; PL60237464B; MB44225050B; PK53432180B; PB97701085I; PB73931434G; PB98839346A; PL01551485*; LB83512436U; MB85576987G; PK53897036B; PF89831935E; MB95205929Q; LL74718025F; LB80310919C; LL61756877C; PK84914117D; PK84914116D; MB15332505E; MK33449249C; PK71153628E; PB38734727E; PL50257885F; PL24359065C; MB41352455M; MK25251286B; PB82429491C; LF76366846D; PL23333908C; LB29458793Q; ML23647993F; LF21461263A; PK06194070E; PK06194072E; PL40366218B; MK35923175C; MB39859604I; PC05870861A; HB81382845; MB81382845J; PF54881122H; PA97825836A; PA97825835A; PK57786633C; PK11481609M; LK76259219F; PF20098330*; PG93364511A; PB35208313A; PH15338379A; AD85397480C; MB69139399F; ML98618442B; LB84240879V; LL94342317D; MB40779699I; LJ47037618B; ML474791720; MB8806028IE; MB88060292E; PK84918290D; PK84918218D; ML00195513E; PD73957523C; PK10098996I; LB12673687E; PB193530009B; PD49719948C; PD49719949C; PD49719935C; PF31116340*; PH31624619B; PF66914460N; PB59208074S; PA52137503C; PF28497499J; PF28497498J; LH80163924B; ML50804100F; LF05850380E; MD55005388A; LK98585519F; PF70980581E; LF43255949H; PB17436407L; LB87921851G; MC03526839A; MF08760199D; MG16221521A; LF84669228G; LF26105191K; LC61229155B; MG56559426A; MC03783338A; ML93560759E; ML56384646D; LF05142101*; PK09646151E; MH75581693A, було поміщено до сейф пакету НПУ з №PSP 2146419.

Тоді ж, 28.06.2024, слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовими доказами вказаних грошових коштів.

Орган досудового розслідування просить накласти арешт на вказане майно з метою його збереження як речового доказу.

Ухвалою слідчого судді розглянуте клопотання слідчого про арешт майна та відмовлено в його задоволенні, оскільки слідчий суддя не знайшов правових підстав для такого арешту.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні і накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 28.06.2024 (грошові кошти).

Свої вимоги мотивує таким чином.

Підозра є обґрунтованою, вилучені речі відповідають положенням ст. 98 КПК України, їх визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні, а отже вилучені в ході обшуку речі мають значення для кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Стаття 41 Конституції України регламентує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а також визначає: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Обмеження права власності повинні розглядатися як вимушені заходи, які держава не обов`язково повинна застосовувати.

У випадках, коли йдеться про обмеження тих чи інших прав і свобод, Європейський суд завжди звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно із п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України, ч. 3 ст. 132 КПК України: заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначає ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України (обставини кримінального провадження, як їх станом на теперішній час встановлено органом досудового розслідування, наведені вище за текстом ухвали).

Як встановлено, у межах даного кримінального провадження, 28.06.2024, проведено огляд транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході огляду вказаного авто було виявлено та вилучено предмет прямокутної форми, обтягнутий пропіленом жовтого кольору, плоскої форми з відрізком клейкої стрічки по центру, ззовні схожий на дистанційний пульт виготовлений кустарним способом.

Також, під час проведення огляду 28.06.2024 року ОСОБА_10 добровільно видала грошові кошти в сумі 10 тисяч доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

Крім того, як встановлено слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна та про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_12 вказував, що грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США 28.06.2024 року були ним передані ОСОБА_10 , за придбання на елеваторі сої.

Передача коштів відбувалась ще до подій, які мали місце на елеваторі під час загрузки та зважування сої,

ОСОБА_10 зауважила, що подіям, які мали місце 28.06.2024 року, передували інші події, під час яких на елеваторі ПП «ДНБ», що по АДРЕСА_1 , який належить їй та її чоловіку, до неї звернулись особи щодо придбання сої. Серед цих осіб був і ОСОБА_13 ОСОБА_14 , який виступав покупцем сої.

Отже, 20.06.2024 року ними укладено першу угоду купівлі-продажу сої, під час якої, на її думку, було вчинено шахрайські дії з вагами та викрадено частину сої.

У подальшому, 28.06.2024 року мала відбутись ще одна угода.

У той день на підприємство приїхало троє осіб, у тому числі ОСОБА_13 ОСОБА_14 , у нього було 10 тис. доларів США, які мали бути передані їй за продаж сої.

Вони разом з`їздили до банку та перевірили гроші, після чого повернулись на підприємство де здійснювалась загрузка та зважування зерна. В цей час у неї виникли сумніви щодо ваги сої, яка завантажена до автомобіля, прибули працівники поліції, виявлено факт втручання в роботу вагів і замах на заволодіння соєю.

Грошові кошти під час слідчих дій були вилучені у неї, однак дійсно вони належали ОСОБА_12 .

Грошові кошти під час їх передачі були перевірені банківською установою.

Зважаючи на наведене, можливо стверджувати, що вилучені грошові кошти не є предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, а тому не містять жодних ознак речового доказу, тож не відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відсутні й будь-які об`єктивні дані, які б вказували на можливість використання вилучених грошових коштів як речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Відтак і не доведено і необхідності арешту вказаних грошових коштів.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про відсутність у даному випадку правових підстав для арешту майна є обґрунтованими і правильними, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2024, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 28.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4