У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000262 від 21.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Минай Ужгородського району Закарпатської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,

встановив:

16.08.2024 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось через неявку учасників кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні 10.10.2024 прокурор ОСОБА_3 подав на затвердження суду угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 10.10.2024 у присутності захисника ОСОБА_5 .

Водночас, у судовому засіданні прокурор подав суду вимогу УІТ ГУНП в Закарпатській області з довідкою від 27.05.2024., з якої вбачається, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2023 ОСОБА_4 була засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду. Зазначив, що угода була укладена відповідно до норм чинного КПК України. Просв призначити обвинуваченій покарання відповідно до укладеної угоди.

Обвинувачена ОСОБА_4 провину у вчиненні кримінального правопорушення визнала, заявлений цивільний позов визнала також. Просила затвердити угоду. Однак зазначила, що вона є матір`ю одинадцяти дітей. Вказала, що зазначений у обвинувальному акті як батько її дитини ОСОБА_7 не є батьком її дитини. Також вказала, що вона не співмешкає постійно з ОСОБА_7 . Щодо цивільного позову також зазначила, що коштів для сплати матеріальної шкоди за цивільним позовом вона не має.

Захисник зазначив, що угода про визнання винуватості була укладена в його присутності. Жодних порушень чинного КПК України під час складання угоди про визнання винуватості не було. Просив затвердити угоду.

Від представниці цивільного позивача ОСОБА_8 на адресу суду надійшла заява, в якій остання не заперечувала проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою.

Заслухавши думку сторін судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено два види угод, один з яких - угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, другий - угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням), наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч.7 ст. 474 КПК України), заслуховує думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.

Згідно зі ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Крім цього, частиною першою ст. 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних даних, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до угоди від 10 жовтня 2024 року обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді громадських робіт тривалістю двісті годин. За вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підозрюваній необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на 2 (два) роки. Згідно частини 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та за сукупністю злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити підозрювану від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Однак, з наданої прокурором на затвердження суду угоди про визнання винуватості вбачається, що прокурором при узгодженні покарання з обвинуваченою не враховано покарання, яке призначене ОСОБА_4 згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2023.

Крім того, як вбачається з викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень викладених в обвинувальному акті, що 17.09.2019, 24.10.2019, 22.01.2020, 13.05.2020, 25.09.2020, 23.06.2021, 13.12.2021, 09.07.2022 гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: АДРЕСА_2 , всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім?ям з дітьми» - «Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має», діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов?язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім?ї, що підтверджується її підписом у відповідних заявах.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 за вказані діяння обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Перевіряючи відсутність фактичних підстав для визнання винуватості, суд встановив, що у формулюванні обвинувачення щодо кожної події кримінального правопорушення прокурор зазначає про те, що ОСОБА_4 отримувала допомогу одиноким матерям «проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак, в обвинувальному акті не зазначено якої саме дитини/дітей ОСОБА_7 є батьком.

Вказані обставини суперечать поясненню ОСОБА_4 , наданому у судовому засіданні про те, що ОСОБА_7 не є батьком жодної з її одинадцяти дітей, а також про те, що він не є її співмешканцем. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що вказані обставини підлягають перевірці.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, суд доходить до висновку про те, що прокурором під час укладення угоди про визнання винуватості не в повній мірі були враховані істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України, щодо загальних засад призначення покарання., а також не враховані фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що умови угоди про визнання винуватості суперечать інтересам обвинуваченої, а також не відповідають нормам КПК України в частині врахування попереднього вироку при узгодженні покарання з обвинуваченою, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідним відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 13 від 11 грудня 2015 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Частиною 4 ст. 314 КПК України передбачено можливість оскарження повернення обвинувального акта. Між тим, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475цього Кодексу.

Така позиція повністю узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 25 квітня 2024 року по справі № 308/7233/23 (провадження № 51-1735ск24).

На підставі викладеного, керуючись 314, 369-372, 468, 470, 472, 474 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10.10.2024 у присутності захисника між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі п. 3, 6 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Повернути прокурору Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 кримінальне провадження № 0000262 від 21.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1