Справа №592/3359/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/258/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2024 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2024 року, клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП Сумській області ОСОБА_8 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження №0002667 від 14.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене 28.02.2024 за місцем мешкання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1.Мобільний телефон Xiaomi Mi 11 Lite 5 G /M227125/58, /MS/ НОМЕР_1 , у якому міститься SIM картка м.т. НОМЕР_2 ; 2.Мобільний телефон Redmi 4A IMEI : НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , у якому знаходяться SIM картка НОМЕР_5 ; 3.Мобільний телефон Nomi, IMEI: НОМЕР_6 , з SIM карткою НОМЕР_7 ; 4.Мобільний телефон Nomi, IMEI: НОМЕР_8 , без сім картки; 5.Мобільний телефон Lenovo IMEI НОМЕР_9 , IMEI НОМЕР_10 , з SIM картками НОМЕР_11 ; 6.Грошові кошти в сумі 60 00 (шістдесят тисяч) гривень; 7.Грошові кошти в сумі 3 800 (три тисячі вісімсот) євро; 8.Грошові кошти в сумі 220 200 (двісті двадцять тисяч двісті) гривень; 9.Банківська картка емітована банку Монобанк № НОМЕР_12 ; 10.Банківська картка емітована банку Ukreximbank № НОМЕР_13 ; 11.Банківська картка емітована банку OTP-bank № НОМЕР_14 ; 12.Банківська картка емітована банку Монобанк № НОМЕР_15 ; 13.Банківська картка емітована банку OTP-bank № НОМЕР_16 ; 14.Банківська картка емітована банку Ukreximbank № НОМЕР_17 ; 15.Банківська картка емітована банку Ukreximbank НОМЕР_18 ; 16.Тримач для SIM-картки з номером НОМЕР_19 ; 17.Тримач для SIM-картки з номером НОМЕР_20 ; 18.Тримач для SIM-картки з номером НОМЕР_21 .

Мобільний телефон Realme UI8 IMEI НОМЕР_22 , IMEI НОМЕР_23 , з SIM карткою НОМЕР_24 ; 41 500 грн. повернуто власнику ОСОБА_10

Банківську картку, емітовану «OTP-bank» № НОМЕР_25 повернуто власнику ОСОБА_7 .

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.03.2024 в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 190 000 грн. та грошові кошти в сумі 3800 Євро, належні ОСОБА_7 . Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 у накладенні арешту на грошові кошти на суму 190 000 грн. та 3900 Євро, належні ОСОБА_7 кошти повернути.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що з повідомлення про підозру ОСОБА_7 вбачається, що загальна сума заподіяної шкоди, за твердженням сторони обвинувачення складає 90 000 грн., причому підозра у кримінальному провадженні № 0002667 від 14.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, пред`явлена ще трьом особам, двоє з яким перебувають в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Таким чином, слідчим не було надано жодних доказів того, що грошові кошти вилучені під час обшуку, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, матеріали клопотання слідчого не містять відомості про вчинення епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, із залученням грошових коштів в іноземній валюті, зокрема в Євро.

Також апелянт зауважує про те, що оскільки клопотання стосувалося не лише майна підозрюваної, а й третьої особи, то до слідчого судді повинен був звернутися саме прокурор, а не слідчий.

До початку апеляційного розгляду, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , котра вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про арешт майна в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 14 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 , неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, перебуваючи в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на шлях виправлення не став та вирішив вичинити нові злочини направлені на заволодіння грошима громадян України шляхом шахрайства.

Усвідомлюючи неможливість самостійного досягнення злочинної мети у вигляді систематичних незаконних прибутків та розуміючи, що самостійно організувати незаконне збагачення шляхом вчинення шахрайства не в змозі, ОСОБА_12 вирішив створити організовану злочинну групу, залучивши до її складу своїх раніше знайомих, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_16 .

На ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . згідно відведених ОСОБА_12 їм ролей виконавців, було покладено обов`язок розміщення ряду оголошень в мережі «Інтернет» під видом надання інтимних послуг при цьому використовуючи вигадані анкетні дані та фотозображення отримані з мережі інтернет.

У свою чергу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , використовуючи мобільні телефони вели телефонні розмови з потенційними клієнтами та вимагали від потерпілих передплату за надання інтим послуг, після отримання грошей ніяких послуг не надавали.

ОСОБА_7 відповідно до розподілених ролей надавала власні банківські картки для зарахування грошових коштів отриманих шахрайським шляхом та в подальшому розпоряджалась вказаними коштами.

Використовуючи вказану злочинну схему з чітко розподіленими ролями вказана злочинна група вчинила ряд кримінальних правопорушень.

28 лютого 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено ряд речей, грошових коштів.

З клопотанням про накладення арешту за вказане майно звернувся до слідчого судді слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Окружної прокуратури міста Суми.

В обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що вилучені в ході проведення обшуку речі та грошові кошти, прямо можуть підтверджувати факт шахрайських дій, у зв`язку з чим, вони можуть бути в подальшому використані, як доказ вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя вірно встановив, що майно, вилучене 28 лютого 2024 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , є речовими доказами у кримінальному провадженні, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та можуть прямо вказувати на обставини вчинення злочину. Не накладення арешту на вказане майно може призвести до його знищення, приховування, псування чи втрати, що в сою чергу виплине на повноту проведення досудового розслідування.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, вважає їх законними та обґрунтованими, з врахуванням того, що на той час були наявні правові підстави для накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, має доказове значення, несе об`єктивну інформацію, може підтвердити обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і бути доказом під час судового розгляду.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочинів, які має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Так, клопотання слідчого з доданими до нього документами, та прокурором доведено, що вищевказані тимчасово вилучені грошові кошти можуть мати значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки, за версією сторони обвинувачення, могли бути отримані ОСОБА_7 під час реалізації інших учасників організованої групи злочинного умислу спрямованого на вчинення шахрайства.

Органом досудового розслідування встановлено, саме ОСОБА_7 відповідно до розподілених ролей між учасниками організованої групи надавала власні банківські картки для зарахування грошових коштів отриманих шахрайським шляхом.

Окрім цього, стороною захисту не було надано доказів походження вилучених коштів в розмірі 190 000 грн. та 3800 Євро, враховуючи те, що ОСОБА_7 ніде не працює та не має законних джерел доходів, з яким можна отримати такий значний розмір коштів.

Також необхідно враховувати, що досудове розслідування ще триває, а тому стверджувати, що арештовані кошти перевищують суму отриманих під вчинення кримінального правопорушення, зарано, а тому є доцільним накладення повного арешту на вказані суми коштів, оскільки невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до їх зникнення.

Як вбачається з долученої квитанції № 238666 про здійснення валютно-обмінної операції / операції із торгівлі банківськими металами з фізичною поставкою від 08.02.2024, було здійснено обмінні операції із 157130 грн. на 3800 Євро, які в подальшому і були виявлено та вилучено за місцем мешкання ОСОБА_7 під час проведення обшуку.

За таких обставин, оскільки органом досудового розслідування доведена потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, висновки слідчого судді про необхідність задоволення клопотання слідчого в частині накладення на виявлені та вилучені за місцем мешкання ОСОБА_7 грошові кошти є обґрунтованими та відповідаю фактичним обставинам справи.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи представника власника майна про не уповноваженого суб`єкта звернення з клопотанням про накладення арешту, посилаючись на ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Так, вимоги до клопотання про арешт майна та особи, яка може звернутися з ним, закріплені спеціальною нормою - ст. 171 КПК України, згідно якої, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач (ч. 1).

Приписи статті 64-2 КПК України визначають правовий статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна в кримінальному провадженні. Зокрема, ч. 2 ст. 64-2 КПК України регулює не питання арешту майна, тим паче вимоги до уповноваженої особи на звернення з ним, на що опирається апелянт, а вказує на момент, з якого фізична або юридична особа набуває статусу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт.

З огляду на зазначене, під час звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку за місце мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , органом досудового розслідування дотримано вимоги, передбачені ст. 171 КПК України.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, із з`ясуванням обставин, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту в даному кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником не надано та колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Слід зауважити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2024 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002667 від 14 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4