Провадження №: 1-в/336/255/2024
У Х В А Л А

іменем України

11 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув подання заступника начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання як особи, засудженої за діяння, караність якого законом усунена,

щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Жовтневе Токмацького району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 22 березня 2021 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

встановив:

18 вересня 2024 року заступник начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з поданням про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання як особи, засудженої за діяння, караність якого законом усунена.

Подання обґрунтоване, тим що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік. Вирок набрав законної сили 22 квітня 2021 року та направлений для виконання до уповноваженого органу з питань пробації.

22 березня 2022 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку, визначеного вироком суду, до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було направлено подання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2022 року подання органу пробації залишено без задоволення.

В подальшому на адресу суду неодноразово направлялись подання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, однак подання залишились без задоволення.

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року ОСОБА_4 28 червня 2019 року вчинив умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна, чим спричинив потерпілій особі матеріальну шкоду на суму 1707,01 грн.

Вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення складала 1707,01 грн. що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України N 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», були внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак протиправні дії, за які ОСОБА_4 було засуджено, мають кваліфікуватись саме за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дрібне викрадення чужого майна).

Ураховуючи викладене, просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_4 засудженого згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, від призначеного судом покарання як особу, засуджену за діяння, караність якого законом усунена.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав та просив задовольнити.

Представник органу пробації подав заяву, у якій просить суд розгляд клопотання проводити без участі представника органу пробації, клопотання підтримує.

Особа, відносно якої внесено подання, прокурор та представник органу пробації в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату і місце розгляду справи, що з огляду на положення ч. 5 ст. 539КПК України не є перешкодою для проведення судового засідання за їх відсутності.

Відповідно до положень ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши подання та матеріали судової справи, дійшов до такого висновку.

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік.

Вирок набрав законної сили 22 квітня 2021 року та направлений для виконання до уповноваженого органу з питань пробації.

За вказаним вироком ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна на загальну суму 1707,01 грн.

У теорії кримінального права чинність закону про кримінальну відповідальність у часі розуміють як можливість застосування кримінального закону залежно від часу вчинення злочину. Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність діяння визначається законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Припинення чинності закону про кримінальну відповідальність означає, що його норми не можуть застосовуватися до визначених у ньому діянь. Підставами для припинення чинності законом про кримінальну відповідальність є: а) скасування закону про кримінальну відповідальність; б) заміна закону про кримінальну відповідальність іншим законом; в) закінчення строку дії, на який закон був виданий.

Поширення дії нового закону на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання ним чинності, - це і є зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі. Цей принцип ретроактивності (традиційний для міжнародного права) закріплено у ст. 58 Конституції та визначено у ст. 5 КК України. Він полягає у тому, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Частиною 3 ст. 5 КК України встановлено: закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тобто, якщо зміни в диспозиції статті спрямовані на посилення відповідальності, а в санкції - на її пом`якшення, зворотну дію мають лише зміни в санкції норми. Якщо у новому законі передбачена спеціальна стаття, що встановлює відповідальність за діяння, яке за попереднім законом кваліфікувалось за більш загальною статтею, а санкція, встановлена у цій новій спеціальній статті, є більш суворою, то діяння має кваліфікуватися за старим законом. Якщо максимальна межа покарання того самого виду у новому законі є нижчою (меншою), а мінімальна - вищою (більшою), то покарання має призначатися не нижче мінімальної межі за старим законом і не вище максимальної межі за новим законом, а якщо, навпаки, максимальна межа покарання того самого виду у новому законі є вищою (більшою), а мінімальна - нижчою (меншою), то покарання має призначатися не вище максимальної межі за старим законом і не нижче мінімальної межі за новим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, тобто необхідно застосовувати найбільш сприятливий для винуватого закон із усіх, що були чинними у цей період.

Під законом про кримінальну відповідальність розуміється не тільки КК України взагалі, але і його окремі структурні елементи (норми), розділи, статті, частини статей, пункти, абзаци, речення, словосполучення, слова і цифри.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення відповідної статті КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння, або включення до КК положення про те, що готування до злочину невеликої тяжкості не тягне за собою кримінальної відповідальності); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви закону").

Пом`якшення кримінальної відповідальності особи за вчинене без зміни санкції відповідної норми Особливої частини КК відбувається шляхом: - зменшення (зниження) часової, грошової або іншої верхньої чи нижньої межі того чи іншого виду покарання, визначеного у розд. X "Покарання та його види" Загальної частини КК; - встановлення можливості застосування при вчиненні того чи іншого злочину умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або зменшення строків, які необхідно відбути для такого звільнення; - зміни чи виключення обставин, що обтяжують покарання; - зменшення строків погашення судимості, ін. закон, що має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності; б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину; в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання (відповідно до ст. 539 КПК України звільнення від покарання і пом`якшення покарання у цьому випадку проводяться судом за клопотанням (заявою) засудженого, його захисника, законного представника або за поданням прокурора чи органу, що відає виконанням покарання); г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року N 3886-IX.

Цим законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст. 51 КУпАП.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 р. - 1921 грн.

За таких обставин, вчинене засудженим діяння на даний час відноситься до адміністративного правопорушення та не може вважатися кримінально караним. Попри відсутність прямих законодавчих змін до КК України, діючи норми КУпАП дають підстави для висновку про декриміналізацію діянь засудженого.

Аналітично-термінологічно-порівняльний аналіз ст. 58 Конституції та редакції ст. 5 КК України дає підстави для висновку про те, що ст. 5 КК України повністю відтворює зміст ст. 58 Конституції і є механізмом для застосування зворотної дії закону в часі на практиці і реалізується із урахуванням статей 4, 74 КК та регулюється відповідними положеннями процесуальних норм.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року у справі N 0306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотню дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до п. 13 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 132 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Вирок набрав законної сили 22 квітня 2021 року.

За вказаним вироком ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна на загальну суму 1707,01 грн., тобто суми менше ніж 1921 грн., а тому ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України N 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання органу пробації є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 9, 537, 539 КПК України, суд, -

постановив:

Подання заступника начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання як особи, засудженої за діяння, караність якого законом усунена, - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Жовтневе Токмацького району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 22 березня 2021 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік - звільнити від призначеного покарання як особу, засуджену за діяння, караність якого законом усунена.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: