н/п 1-кп/766/3501/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001610 від 29.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303Кримінального кодексу (далі КК) України

В С Т А Н О В И В :

Прокурором, у зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченої ОСОБА_8 (дата закінчення 09.10.2024), на підставі частини третьої ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК) подано клопотання від 03.10.2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години до 06:00 години та виконанням раніш покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на один місяць.

І. Позиція сторони обвинувачення

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені частиною першої ст. 177 КПК України.

Тобто прокурор вважає, що стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на реальність та актуальність ризиків, передбачених частиною ст. 177 КПК України, зокрема:

п. 1 (переховування від суду) на думку прокурора, обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки розуміє, що до неї може бути застосована реальна міра покарання на тривалий строк;

п. 3 (незаконний вплив на свідків) на думку прокурора, обвинувачена може впливати на ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та свідків даного кримінального правопорушення, оскільки вона знає місця, де вони можуть перебувати, а саме за адресою їх проживання, тому обвинувачена має реальну можливість впливати на свідків з метою зміни ними раніш наданих показань, шляхом залякування, підкупу тощо, задля уникнення відповідальності;

п. 5 (вчинення іншого кримінального правопорушення, продовження злочинної діяльності) прокурор вважає, що обвинувачена може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому обвинувачується. Враховуючи те, що готельно-банний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » є єдиним джерелом доходу, тому є ризики та підстави вважати, що ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти злочини проти громадського порядку та моральності для подальшого збагачення.

Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить її належну процесуальну поведінку та попередить спроби обвинуваченої переховуватися від суду або вчинювати інші кримінальні правопорушення.

ІІ. Позиція сторони захисту

Захисник заперечував проти клопотанням сторони обвинувачення в частині того, що прокурором не доведені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте вважає, що з урахуванням воєнного стану і введенням на території Херсонської області та міста Херсон комендантської години з 21:00 години по 05:00 годину, то права обвинуваченої клопотанням прокурора не порушуються. Проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечував.

Обвинувачена погодилася з продовженням строку дії запобіжного заходу.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченої, її право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суспільна небезпечність злочинів за ст. 302, 303 КК України полягає в тому, що дії, які утворюють склади цих діянь, посягають на основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків. Такі дії є грубим виявленням експлуатації проституції третіми особами. Вони сприяють поширенню розпусти та аморальності в інтимних стосунках людей. При цьому особливу небезпечність становить діяння, пов`язане з тим, що винний, всупереч волі особи, схиляє чи примушує її до надання сексуальних послуг за плату.

Відповідно до ст. 2 «Конвенції про боротьбу з торгівлею людьми і з експлуатацією проституції третіми особами» від 2 грудня 1949 р. сторони в цій Конвенції зобов`язуються накладати кару на кожного, хто: а) утримує будинок розпусти чи управляє ним або свідомо фінансує, чи бере участь у його фінансуванні; б) здає в оренду або наймає будівлю чи інше місце, або його частину, знаючи, що вони будуть використані з метою проституції третіми особами. За змістом положень ст. 1 зазначеної Конвенції сторони зобов`язалися карати кожного, хто для вдоволення похоті іншої особи: зводить, умовляє або спокушає з метою проституції іншу особу, навіть за згодою цієї особи; а також експлуатує проституцію іншої особи, навіть за згодою цієї особи.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

Відповідно до частини першої ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

З огляду на викладене, а також з врахуванням наведених вище характеристик кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , вагомості встановлених ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини першої ст.177 КПК України, а також особу обвинуваченої вік та міцність соціальних зв`язків, в місці її постійного проживання, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_8 та зможе запобігти цим ризикам.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Виходячи з перелічених обставин у сукупності, враховуючи позицію сторони захисту, яка зводиться до того, що обвинувачена погоджується з продовженням запобіжного заходу, а захисник це не заперечує, Суд, зважуючи на те, що в даному випадку (виходячи з позиції сторін і ступеню доведеності обставин) обґрунтована наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченій залишати місце свого проживання у період часу з 21:00 години до 06:00 години та виконанням раніш покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на один місяць.

Керуючись статтями 176-178, 181, 194, 197, 199, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

2. Продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години до 06:00 години та виконанням раніш покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком до «06» листопада 2024 включно, а саме:

2.1 не відлучатися і населеного пункту в якому обвинувачена проживає, без дозволу суду;

2.2 утриматися від спілкування з обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та свідками у цьому кримінальному провадженні

3. Попередити обвинувачену ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

4. Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

5. Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

6. Виконання ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченої, а контроль за її виконанням на прокурора.

7. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченій, захиснику, Херсонському районному управлінню поліції ГУНП в Херсонській області.

8. Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

9. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено та оголошено 11.10.2024 року о 09 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1