Провадження №1-в/522/553/24
УХВАЛА

01 листопада 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлізаветівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засудженого 27.09.2021 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_5 , засудженого 27.09.2021 року Приморським районним судом м. Одеси.

В обґрунтування подання зазначено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 27.10.2021 року.

За час перебування на обліку ОСОБА_5 у період іспитового строку своєчасно з`являвся у встановлені дні явки на реєстрацію, виконав у повному обсязі заходи, передбачені індивідуальним планом роботи із засудженим. Іспитовий строк закінчився 26.09.2024 року.

Представник Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги подання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 клопотання органу пробації підтримав, просив задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 просив суд подання органу пробації задовольнити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, суд вважає, що подання слід задовольнити, виходячи з такого.

Суд встановив, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 27.10.2021 року.

08.12.2021 року вирок суду стосовно ОСОБА_5 надійшов до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області на виконання та в цей же день ОСОБА_5 був поставлений на облік.

21.11.2021 року засуджений ОСОБА_5 прибув до Приморського РВ, де його було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року, та наслідками ухилення від відбування покарання з випробуванням.

Під час відбування покарання з випробуванням засуджений ОСОБА_5 не з`явився на реєстрацію 14.08.2023 року та 21.08.2023 року з поважних причин, оскільки з 11.08.2023 року по 24.08.2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні МКЛ №11.

Згідно з обліками інформаційного порталу Національної поліції «Цунамі» засуджений ОСОБА_5 06.05.2022 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, ст.124 КУпАП.

З матеріалів особової справи та наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що під час перебування на обліку ОСОБА_5 у період іспитового строку до кримінальної відповідальності не притягувався, в подальшому своєчасно з`являвся у встановлені дні явки на реєстрацію, виконав у повному обсязі заходи, передбачені індивідуальним планом роботи із засудженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого Кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням кримінально-виконавчої інспекції звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням завжди пов`язано з встановленням у вироку іспитового строку, що є невід`ємною його ознакою. Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із складових принципу верховенства права є Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.

Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зазначена норма передбачає направлення засудженого до відбування призначеного покарання саме в період іспитового строку.

Судом встановлено, що іспитовий строк закінчився 27.09.2024 року та за цей час відсутнє будь-яке рішення про скасування покарання з випробуванням.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України (КК), випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Згідно позиції Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора, який підтримав подання, а також у зв`язку з закінченням іспитового строку та невчиненням засудженим ОСОБА_5 у період іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що подання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 165 КВК України, ч. 1 ст.78 КК України, ст.ст.372, 537-539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Матеріали особової справи №201/21 р. відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1