Справа № 487/7159/24
Провадження № 1-кс/487/4992/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке 11.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001043 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_5 , за погодженням з заступником начальника відділу протидії порушення прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 11.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001043 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. В ході досудового розслідування встановлення наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки та виконання обов`язків підозрюваним. Таким чином, на даний час є достатні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні захисник заперечувала проти задоволення клопотання.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001043, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Наказом начальника Управління ОСОБА_8 від 23.05.2022 № 4 на посаду начальника відділення трудової адаптації засуджених Управління служби виконання покарань по Херсонській області (мовою оригіналу начальник отделения трудовой адаптации осужденных Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области) призначено громадянина України ОСОБА_6 . Як вбачається з наказу, підставою для призначення слугувала заява ОСОБА_6 про прийняття на службу.

Тобто, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, розуміючи факт наявності збройного конфлікту на території країни та ведення РФ агресивної війни проти України, захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, зокрема, обласного центру м. Херсона, з розташованими на ній державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та іншими об`єктами, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою утворення, функціонування та утримання на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона, окупаційною адміністрацією РФ системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, задля становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, будучи громадянином України, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсона, з метою переслідування своїх особистих інтересів у вигляді отримання повноважень у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Херсона, погодився на пропозицію невстановлених осіб з числа представників окупаційної адміністрації РФ у м. Херсоні та 23.05.2022, відповідно до наказу начальника Управління служби виконання покарань по Херсонській області № 4, виданого на підставі заяви ОСОБА_6 про прийняття на службу, добровільно зайняв посаду начальника відділення трудової адаптації засуджених Управління служби виконання покарань по Херсонській області, яку обіймав з 23.05.2022 до дня завершення тимчасової окупації м. Херсона, а саме до 11.11.2022.

Крім того, 23.11.2022 органами влади держави-агресора Російської Федерації відповідно до російського законодавство, шляхом державної реєстрації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб Російської Федерації (мовою оригіналу Единый государственный реестр юридических лиц Российской Федерации), створено Управління Федеральної служби виконання покарань по Херсонській області (мовою оригіналу Управление Федеральной службы исполнения наказаний по Херсонской области), яке увійшло до складу Федеральної служби виконання покарань Росії (мовою оригіналу Федеральная служба исполнения наказаний России) федерального органу виконавчої влади, підвідомчого Міністерству юстиції Росії, здійснюючого правозастосовні функції, функції по контролю та нагляду у сфері виконання кримінальних покарань відносно засуджених, функції по утриманню осіб, підозрюваних або обвинувачених у вчиненні злочинів, та підсудних, які перебувають під вартою, їх охороні та конвоюванню, а також функції по контролю за поведінкою осіб, звільнених умовно-достроково від відбування покарання, умовно засуджених та засуджених, яким судом надана відстрочка відбування покарання, та по контролю за знаходженням осіб, підозрюваних або обвинувачених у вчиненні злочинів, у місцях виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та за дотриманням ними накладених судом заборон та (або) обмежень.

Відповідно до записів, внесених у Єдиний державний реєстр юридичних осіб Російської Федерації під час реєстрації вищевказаної установи, місцезнаходження та юридична адреса так званого Управління Федеральної служби виконання покарань по Херсонській області визначені державою-агресором як АДРЕСА_1 .

Разом із тим, згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, територія м. Херсона є деокупованою з 11.11.2022 та входить до складу України.

Таким чином, 23.11.2022 держава-агресор, якою є Російська Федерація, в особі повноважних представників федеральних органів виконавчої влади створила на території м. Херсона, яка є адміністративно-територіальною невід`ємною складовою України, способом, не передбаченим Конституцією та законами України, незаконний орган виконання покарань.

У той же час ОСОБА_6 , будучи обізнаним про вищевказані обставини, перебуваючи на тимчасово окупованій території Херсонської області, керуючись антидержавницькими мотивами, з метою завдання шкоди Україні, а також у зв`язку з переслідуванням своїх особистих корисливих інтересів у вигляді отримання владних повноважень, розуміючи, що Україна є суверенною і незалежною державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію, зі своєю системою державних органів, які утворюються та діють лише відповідно до українського законодавства, усвідомлюючи, що Російська Федерація здійснила повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, у тому числі з метою захоплення її територій з розташованими на ній державними органами влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та іншими об`єктами у порушення визначених українським національним та міжнародним правом норм, розуміючи проведення активної підривної діяльності проти України державою-агресором, у тому числі з метою утворення на території України системи органів державної влади Російської Федерації та ix функціонування, зокрема незаконних правоохоронних органів та органів виконавчої влади, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників Росії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи громадянином України, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресора (пособництво).

Так, після прийняття рішення державою-агресором про створення Управління Федеральної служби виконання покарань по Херсонській області та вчинення дій, направлених на державну реєстрацію вищевказаної установи з її фактичним розташуванням на території України за російським законодавством, ОСОБА_6 17.03.2023 добровільно очолив вказану установу, обійнявши посаду тимчасово виконувача обов`язків начальника Управління Федеральної служби виконання покарань по Херсонській області, реалізувавши та підтримавши таким чином рішення та дії держави-агресора щодо незаконного створення правоохоронного органу на території України, на якій такі органи можуть утворюватися та функціонувати виключно відповідно до національного законодавства України.

Своїми діями ОСОБА_6 сприяв державі-агресору Російській Федерації в утворенні та становленні на території України правоохоронного органу з виконання покарань, зареєстрованого на території м. Херсона за законодавством Російської Федерації, включеного до складу Федеральної служби виконання покарань Росії та на який покладено виконання аналогічних завдань, визначених для Державної кримінально-виконавчої служби України, однак які мають реалізовуватися у сфері виконання кримінальних покарань в інтересах держави-агресора.

28.06.2024 у порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю м. Херсона, раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

12.09.2024 у порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої підозрюваному додатково інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, викладені та підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які показали, що ОСОБА_6 під час окупації міста Херсон та Херсонської області військами Російської Федерації погодився співпрацювати з окупаційною владою та зайняв посаду начальника відділення трудової адаптації засуджених Управління служби виконання покарань по Херсонській області; протоколом обшуку у ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» від 24.11.2022 з описом речей і документів та відеозаписом, а також відповіддю ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» на запит слідчого від 14.11.2022 № 75/ВС з додатками, за результатами яких отримано та до матеріалів кримінального провадження долучено наказ начальника Управління служби виконання покарань по Херсонській області від 23.05.2022 № 4, яким ОСОБА_6 призначено на посаду начальника відділення трудової адаптації засуджених Управління служби виконання покарань по Херсонській області, документи, які ОСОБА_6 підписував на вищевказаній посаді; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 04.05.2023 № ЮЭ9965-23-63167959, у якому зазначено, що тимчасово виконувачем обов`язків начальника Управління Федеральної служби виконання покарань по Херсонській області» з 17.03.2023 є ОСОБА_6 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. За своєю правовою природою та об`єктом спрямування злочин направлений проти основ національної безпеки України.

Зважаючи на практику ЄСПЛ, слід зазначити, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти Української Держави та Українського Народу, що тим самим підвищує ступінь суспільної небезпечності цього злочину.

Усвідомлюючи, що за результатами судового розгляду його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою негативні наслідки у вигляді застосування санкцій, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, з метою створення перешкод встановленню істини у справі та з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, підозрюваний ОСОБА_6 ухиляється та може продовжити ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду.

Так, у ході розслідування встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час переховується на тимчасово окупованій території Скадовського району Херсонської області.

Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України, ОСОБА_6 кордон України не перетинав.

Окрім цього, як вбачається з долученого до матеріалів кримінального провадження витягу з сервісу «СПО СК АС Российский паспорт» (мовою оригіналу), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_2 , виданий 22.08.2022 МВС по Республіці Крим.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_6 на цей час продовжує надалі вчиняти діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у тому числі й у взаємодії з іншими зрадниками та колаборантами, та може вчинити нові злочини, тому наявний ризик, передбачений ч. 5 п. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання винуватим підозрюваному загрожує покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_6 народився у 1991 році у м. Одесі, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживав за адресою: АДРЕСА_4 (останнє відоме місце проживання), раніше не судимий.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України. За вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_6 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку. Відтак розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Більш того, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 КПК України, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193, 194, 197, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке 11.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001043.

Після затримання ОСОБА_6 , не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26.09.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1