Провадження № 1-кп/947/914/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси, в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 19.02.2024 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, не судимого за ст. 89 КК України, відсутнє постійне місце мешкання, відсутні стійки соціальні зв`язки у суспільстві, у зв`язку з чим може переховуватися від суду, може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, раніше не судима, відсутнє постійне місце мешкання, має на утриманні трьох дітей, відсутні стійки соціальні зв`язки у суспільстві, у зв`язку з чим може переховуватися від суду, може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що ризики прокурора не доведені, відсутні їх належні обґрунтування, прокурор не надав жодного доказу, який би підтверджував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики

того, що обвинувачена може переховуватись від суду, або впливати на свідків у кримінальному провадженні. Крім того недоведеним є ризик, що вона може вчиняти нові злочини, з огляду на те, що ОСОБА_9 раніше не притягалась до кримінальної відповідальності. Прокурор в своєму клопотанні не просив застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, що порушує права ОСОБА_9 передбачені КПК України. Також, відповідно до затвердженого постановою КМУ №770 від 06.05.2000 року переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, речовини АDB BUTINACA та MDMB BUTINACA відсутні у переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів як заборонені. Захисник ОСОБА_6 зауважила, що утримання ОСОБА_10 в приміщенні ОСІ вражає її на небезпеку, у зв`язку з відсутністю захисних споруд цивільного захисту. Обвинувачена ОСОБА_9 має трьох неповнолітніх дітей, не переховувалася, не порушувала покладені на неї процесуальні обов`язки, тому слід відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_9 підтримала думку свого захисника. Крім того зазначила, що з моменту притягнення її до кримінальної відповідальності вона належним ином виконувала процесуальні обов`язки обвинуваченої, з`являлась до слідчого за першою вимогою, вона має постійне місце мешкання, родину, трьох неповнолітніх дітей.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотаня прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що ризики на які посилається прокурор не доведені належним чином. Прокурор посилається тільки на тяжкість вчинених злочинів, як на підтаву тримання під вартою, інші ризики не доведені належними доказами. Крім того, прокурор в своєму клопотанні не просив застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, що порушує вимоги діючого законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_8 пдтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора, заперечення захисника, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Для відмови в звільненні обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Також, колегія суддів враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця мешкання, не працевлаштовані, вчинили тяжкий та особливо тяжкі злочини, раніше не судимі, можуть повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , санкція особливо тяжкого кримінального правопорушення передбачає покарання у вигляді 12 років з конфіскацією особистого майна, обвинувачені зможуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що на думку колегії суддів, є підставою для продовження кожному обвинуваченому саме виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів на теперішній час не встановила.

Розглядаючи доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,щодо відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, колегія суддів вважає, що наявність у обвинувачених їх місця мешкання, родини, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання.

Доводи обвинувачених та їх захисників щодо не доведення існування ризиків суд вважає безпідставними, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій в сукупності.

Таким чином, колегія суддів не здійснюючі передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виду запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно кожного обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Крім того, посилання захисника ОСОБА_6 щодо відсутності, як заборонені, в переліку затвердженого постановою КМУ №770 від 06.05.2000 року наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, речовини АDB BUTINACA та MDMB BUTINACA, колегія суддів вважає, що зазначеним доводам захисника за необхідне надати належну оцінку під час постановлення вироку у даній справі в нарадчій кімнаті.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, залишити без змін раніше обраний розмір застави обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , який колегія суддів вважає достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178,181,183,184,194,196,197,331,369-372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком на 60 днів, тобто до 12.09.2024 року.

Залишити без змін раніше визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченому ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком на 60 днів, тобто до 12.09.2024 року.

Залишити без змін раніше визначенний розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачені звільняются з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомлені не з`явилися за викликом до суду без поважних причин чи не повідомили про причини своєї неявки, або якщо порушили інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченими, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів .

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3