Справа №700/585/24
Провадження №1-кп/700/113/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Лисянка Звенигородського району Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000877 від 06.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючої, пенсіонерки, заміжньої, депутатом не являється, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

01 липня 2024 року о 13.00 год., ОСОБА_4 перебуваючи біля відділення «ПриватБанку», що знаходиться по вул. Незалежності, 46 смт. Лисянка Звенигородського району Черкаської області знайшла на підлозі біля банкомату банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 Gold KDV «Золота для виплат», номер рахунку НОМЕР_2 , яка обладнана вбудованим чипом-NFC для безконтактної оплати за товар, належну ОСОБА_5 , яка була втрачена нею з власної необережності. В подальшому ОСОБА_4 поклала вище вказану банківську картку до кишені та перенесла її до місцем свого проживання а саме до жилого будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 де залишила її зберігати. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел направлений на привласнення вищевказаної банківської картки.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого майна, усвідомлюючи те, що банківська картка належить іншій особі, діючи умисно, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, привласнила банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 Gold KDV «Золота для виплат», номер рахунку НОМЕР_2 , яка обладнана вбудованим чипом-NFK для безконтактної оплати за товар, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1,п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_5 можливості використовувати зазначену картку за призначенням, та умисно привласнила вказаний офіційний документ.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано досудовим розслідуванням за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000877 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 липня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 357 КК України надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 30 липня 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року справа передана у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 31 липня 2024 року проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні призначено на 12 годину 00 хвилин 02 серпня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року підготовче провадження закінчено та кримінальне провадження призначене до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 27 серпня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року кримінальне провадження №0000877 від 06.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - закрито на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 22.10.2024 не прибула. Однак, 15.10.2024 на адресу суду надала письмову заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Суд, з`ясувавши думку учасників провадження, ухвалив проводити розгляд справи у відсутності потерпілої.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_4 показала суду, що обвинувачення їй зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, вона визнає себе винною і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_3 у вступній промові зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачена визнала свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, підстави для сумніву щодо добровільності її позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченої, дослідженням характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченої та матеріалів, які стосуються речових доказів.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки вона визнає фактичні обставини вчинення нею кримінального правопорушення та визнає свою винуватість за частиною 1 статті 357 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченої та матеріалів, які стосуються речових доказів.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченої ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України, визнала повністю і надала пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті. З показів обвинуваченої встановлено, що 01 липня 2024 року о 13.00 год., ОСОБА_4 перебуваючи біля відділення «ПриватБанку», що знаходиться в смт. Лисянка Звенигородського району Черкаської області знайшла на підлозі біля банкомату банківську картку АТ КБ «ПриватБанк». В подальшому вона перенесла банківську картку до місцем свого проживання де залишила її зберігати. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел направлений на привласнення вищевказаної банківської картки. Вподальшому, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого майна, усвідомлюючи те, що банківська картка належить іншій особі, привласнила банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» та двічі скористалась нею придбавши товари в двох магазинах на загальну суму 345 грн. У вчиненому вона щиро розкаюється і просить суворо її не карати. Зазначила, що зробила для себе відповідні висновки та зобов`язується не вчиняти правопорушень. Вказала, що заподіяну шкоду в сумі 345 грн. потерпілій не відшкодувала, оскільки декілька разів зверталась до потерпілої про повернення їй вказаної суми, натомість остання не взяла кошти.

Покази обвинуваченої ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, тобто як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 357 КК України, згідно зі частиною 2 статті 12 КК України, відноситься до категорії проступків.

Позиція сторін щодо міри покарання.

Під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 357 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок.

Обвинувачена ОСОБА_4 просила суворо її не карати у вчиненому розкаюється та зробила для себе відповідні висновки. Із запропонованим прокурором покаранням погоджується. Зазначила, що є пенсіонером, отримує пенсію та має змогу сплатити штраф у такому розмірі.

Потерпіла ОСОБА_5 , відповідно до поданої нею заяви при призначенні покарання поклалася на розсуд суду.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Згідно з вимогами частини 2 статті 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог статтей 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винної, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які відповідно до статтей 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченої, а також підстав для звільнення її від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченої примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - який є поступком; ставлення обвинуваченої до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та щирому каятті; дані про особу обвинуваченої, а саме обвинувачена за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

На підставі частини першою статті 66 КК України, суд вважає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої є щире каяття.

Обвинувачена визнала свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомила про обставини, що мали місце, її щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставин, передбачених частиною першою статті 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , її ставлення до вчиненого, визнання своєї винуватості, наявності обставин, що пом`якшують її покарання та відсутності обставин, що обтяжують її покарання, беручи до уваги, що тяжких наслідків від скоєного не настало, а також думку прокурора щодо міри призначеного покарання, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 357 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався.

Кримінальним правопорушенням потерпілій - ОСОБА_5 завдано шкоди майнового характеру, яка є не відшкодованою. Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами статті 100 КПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, ст. ст. 314, 373-374, 377, 468- 470, 472-475 КПК України, ст. 12, ч. 1 ст. 357 КК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 Gold KDV «Золота для виплат» в упакованому вигляді в паперовий конверт НПУ ГСУ - повернути потерпілій ОСОБА_5 ;

- компакт диск із відеозаписом у паперовому конверті, долучений до матеріалів кримінального провадження № 0000877 від 06.07.2024 року - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Вирок проголошено 22 жовтня 2024 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_7