Справа № 161/8641/20 Провадження №11-кп/802/478/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № №0004383 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красноволя Маневицького району, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Також вироком обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та цивільні позови.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 24 листопада 2018 року близько 23.00 год., в темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «SEAT Ibiza» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Рівненській, в напрямку пр. Відродження, зі сторони Київського Майдану у місті Луцьку, зі швидкістю приблизно 50 км/год., здійснюючи підйом на шляхопровід вул. Рівненської, всупереч вимогам п.п.2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, через що невчасно вжив заходи для зменшення швидкості руху, та, як наслідок, допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Polo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, зупинився попереду на проїжджій частині дороги шляхопроводу вул.Рівненської.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив водію автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, травматичною плащевидною підгострою субдуральною гематомою тім`яно-лобної ділянки справа, яка призвела до компресії та дислокації структур головного мозку належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в клінічному перебігу, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №31 від 22 квітня 2020 року.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що обвинувачений не міг уникнути зіткнення із автомобілем під керуванням потерпілого через наявність іншого транспортного засобу, який рухався попереду нього та заважав огляду. На думку сторони захисту, момент виникнення небезпеки настав значно пізніше, ніж визначив у слідчому експерименті слідчий, протокол слідчого експерименту від 25 грудня 2019 року містить необ`єктивну інформацію, а схема до нього, не відповідає дійсним подіям та обставинам справи, різниться із показаннями свідків. Крім того, вихідні дані, якими оперували експерти, різняться із фактичними обставинами події. Вказує на те, що фактично судом першої інстанції не було забезпечено право обвинуваченого на встановлення дійсних обставин справи та перевірки обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження. Задовольняючи цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня», судом не надано оцінки тому факту, що цивільна відповідальність ОСОБА_7 застрахована, згідно страхового полісу обов`язкового страхування цивільного відповідальності наземних транспортних засобів, якому першочергово слід було звернутись із відповідним позовом до страхової компанії, а в разі недостатності таких коштів, до винуватця. Також вважає, що стягнути розмір із обвинуваченого моральної шкоди, є необґрунтованим та недостатньо вмотивованим. У зв`язку із наведеним, просить дослідити технічний звукозапис судового засідання від 01.12.2020, висновок експерта №8032 від 02.04.2020, протокол проведення слідчого експерименту від 25.12.2019, висновок експерта №179 від 24.05.2019, визнати недопустимим доказ протокол від 24.11.2018 огляду місця події, складений слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 , протокол від 25.12.2019 проведення слідчого експерименту, висновок експерта від 24.05.2019 №179, висновок експерта від 02.04.2020 №8032. Просить оскаржений вирок суду скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення;

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову, в частині розміру моральної шкоди, необґрунтованим. Вказує на те, що внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень він втратив працездатність, став інвалідом, і такі наслідки є невідворотними. Крім того, за медичними показникам потребує додаткового хірургічного втручання для усунення дефекту кісток черепа, переніс сильні душевні страждання, психологічний стрес, а потерпілий навіть не вибачився за скоєне. З урахуванням характеру та ступеня душевних страждань, вимушених змін у його житті, тривалого періоду реабілітації, необхідного для відновлення здоров`я та душевного стану. Просить вирок суду у цій його частині змінити та стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У поданому до суду запереченні прокурор вважає вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційні скарзі, - безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисника підтримували, а апеляційну скаргу потерпілого заперечували та просили скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, міркування прокурора, який заперечував апеляційну скаргу сторони захисту та підтримував апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у них відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_7 вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції в основу свого вироку фактично поклав протокол огляду місця події від 24.11.2018, висновок інженерно-транспортної експертизи №179 від 24.05.2019, слідчий експеримент з схемою місця ДТП від 25.12.2019, висновок судово-інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП №8032 від 02.04.2020, а також показання свідка ОСОБА_11 ..

Так, згідно слідчого експерименту від 25.12.2019, старший слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , в ході проведення вказаної слідчої дії, виставив транспортний засіб марки «Сеат Ібіца» на відстань 138.8 метрів, вказану відстань слідчий аргументував тим, що вказану відстань вказаний автомобіль долає за 10 секунд при швидкості 50 км/год (т.1 а.к.п.147-155).

Відповідно до висновку судово-інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП №8032 від 02.04.2020, у ситуації, яка розглядається водій ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки «Сіат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_3 , при дотриманні вимог Правил дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Вольксваген Поло», реєстраційний номер НОМЕР_2 . З технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля марки «Сіат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 вимогам п. 12.3 ПДР знаходяться причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.к.п.157-163).

Слідчий надав експерту вихідні дані, крім іншого, показання свідка ОСОБА_11 , згідно яких, з моменту коли він об`їхав та вдарив автомобіль «ВАЗ» та зупинився, до моменту ДТП з автомобілем Поло пройшло до 10 секунд.

Однак, під час проведення слідчого експерименту 25 грудня 2019 року, слідчий, визначаючи відстань від місця ДТП до транспортного засобу «Сеат Ібіза», встановлює відстань 138.8 метрів, беручи при цьому максимальний час, 10 секунд, які вказав свідок ОСОБА_11 , при цьому не обґрунтовує своє рішення в цій частині.

Під час слідчого експерименту не відображено рух автомобіля під керуванням ОСОБА_11 .. Не спростовано зауваження водія ОСОБА_7 до слідчого експерименту, зокрема в частині невідповідності погодних умов, відсутності свідків та не встановлення водія автомобіля марки «ВАЗ».

При цьому, дані обставини залишились поза увагою місцевого суду. Оскаржуваним вироком такі суперечності не спростовані. Мотиви, чому суд їх не бере до уваги, місцевим судом не викладені.

Крім того, висновок судово-інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП №8032 від 02.04.2020, який покладений в основу вироку, зроблений на підставі вихідних даних, отриманих зокрема під час слідчого експерименту від 25.12.2019.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Відповідно до п.12.3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, момент коли водій спроможний виявити небезпеку для руху або перешкоди, є важливим фактором для встановлення об`єктивних обставин ДТП.

Також в основу свого вироку суд першої інстанції поклав висновок інженерно-транспортної експертизи №179 від 24.05.2019, в якому слідчим надано вихідні дані, зокрема що в автомобілі марки «Сіат Ібіца» пасажирів не було, а на момент ДТП відсутні опади (т.1 а.к.п.130-133).

Однак такі дані суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки не узгоджуються із висновком судово-інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП №8032 від 02.04.2020, а також показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, які були надані ним під час судового розгляду.

Слід відмітити, що під час досудового розслідування та судового розгляду у місцевому суді було встановлено, що на момент ДТП в транспортному засобі марки «Сіат Ібіза» знаходились пасажири.

Однак, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув і не дав вищенаведеним висновкам експертиз належної юридичної оцінки в сукупності з іншими дослідженими доказами, а саме показаннями потерпілого, обвинуваченого та свідків, чим допустив істотні порушення вимого кримінального процесуального закону.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 квітня 2020 року, № 750/11509/18 стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про порушення судом першої інстанції вимог ст.94 КПК України, оскільки судом першої інстанції не надано оцінку доказам в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Місцевий суд, навівши вказані у вироку докази, не надав їм належної оцінки, не проаналізував їх в сукупності, і як наслідок прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Отже, підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведена сукупність порушень вимог кримінального процесуального законодавства є істотною, оскільки вона перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , які з урахуванням вимог апеляційної скарги не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг захисника та потерпілого, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати сукупність доказів, досліджених в ході судового розгляду, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: