КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3819/2024 Категорія: ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України
ЄУН: 754/8410/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0001034, внесеному до ЄРДР 29 березня 2023 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла;

- за ч. 3 ст. 307 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у нього виник злочинний умисел, спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання психотропної речовини «амфетамін» та особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», з метою збуту.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 незаконно придбав за невстановлених обставин у невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження) психотропну речовину «амфетамін» та особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», після чого переніс їх за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання почтових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

29 березня 2023 року близько 16.30 год. ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції у приміщенні відділення № 396 ТОВ «Нова пошта», за адресою: м. Київ, вул. Драйзера 8, та у подальшому в останнього під час особистого обшуку виявлено 4 поштові відправлення, в яких виявлено та вилучено психотропну речовину «амфетамін» загальною масою 4,085 г., що є великим розміром, та особливо небезпечну психотропну речовину «PVP» загальною масою 6,800 г., що є великим розміром, які останній незаконно придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин «PVP», «4-ММС» та психотропної речовини «амфетамін», з метою збуту.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 незаконно придбав за невстановлених обставин у невстановленої досудовим розслідування особи (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження) особливо небезпечні психотропні речовини «PVP», «4-ММС» та психотропну речовину «амфетамін», після чого переніс їх за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

У подальшому в період часу з 21.39 год 29 березня 2023 року по 00.13 год. 30 березня 2023 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 74,728 г., що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину «4ММС», масою 2,828 г., що є великим розміром, психотропну речовину «амфетамін», масою 72,432 г., що є особливо великим розміром, які останній незаконно придбав та зберігав за місцем власного мешкання, з метою збуту.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат, скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, та вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вважає, що судом першої інстанції незаконно, необґрунтовано і невмотивовано застосовано до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України, чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і, як наслідок, призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор наголошує, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких визнаний винним ОСОБА_6 , належать до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, що характеризується підвищеним ступенем суспільної небезпеки. Покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, становить від 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що і було запропоновано прокурором з урахуванням вимог необхідності, достатності, справедливості та загальних засад призначення покарання. Натомість, судом перебільшено значення обставин, які ним визнано в якості таких, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не враховано конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочинів та кількість епізодів злочинної діяльності, обсяг шкоди, заподіяної діяннями охоронюваним суспільним відносинам, що становлять велику загрозу життю та здоров`ю населення в широкому розумінні, у зв`язку з чим законодавцем і встановлено нижню межу санкцій частин статті 307 КК України за вчинення злочинів - 6 і 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На переконання прокурора, співмірність загального і особистого інтересу: безпека суспільства і численні покалічені наркозалежністю люди і сім`ї з одного боку (бо мова йде про особливо великі розміри психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини), чи з іншого боку - задоволення власних потреб у грошах себе та похилої матері, у якої також ще є її працездатний син - батько обвинуваченого, який також мешкає в Києві і може надавати допомогу, утримувати свою матір. При цьому, обвинувачений зробив добровільний і свідомий вибір у віці 32 роки не працювати і не захищати країну під час війни, а торгувати психотропними речовинами.

Прокурор вважає, що суд прийняв рішення, згідно з яким приватний інтерес обвинуваченого переважив над загальним суспільним інтересом, і за таких обставин ухвалив рішення знизити нижчу межу покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, на 2 роки позбавлення волі.

Окрім того, на переконання прокурора, судом перебільшено значення обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , зокрема - щирого каяття. Надаючи показання про обставини вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений переклав частину своєї вини на свою знайому, таким чином, намагаючись зменшити ступінь своєї вини. Інших ознак щирого каяття у формі конкретних дій, спрямованих на виправлення зумовленої його злочинними діями ситуації, під час досудового розслідування та судового розгляду справи не встановлено. Як наголошує прокурор, таке щире каяття, як і наявність на утриманні бабусі, не заслуговують на те, щоб настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого особливо тяжкого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Прокурор вказує, що визнані судом обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , не відповідають умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність, необхідним для застосування ст. 69 КК України. Крім того, в порушення вимог ст. 69 КК України, ст. 370 КПК України, суд не навів у мотивувальній частині вироку те, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, надав показання, які підтверджуються й іншими дослідженими судом доказами: даними витягу з ЄРДР за №0001034 від 29 березня 2023 року; даними рапорту старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 29 березня 2023 року; даними рапорту оперуповноваженого Департаменту боротьби з наркозалежністю НП України ОСОБА_11 ; даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 29 березня 2023 року та ілюстративною таблицею до нього; даними протоколу обшуку від 29 березня 2023 року та ілюстративною таблицею до нього; даними висновків експерта № СЕ-19/111-23/16863-НЗПРАП від 30 березня 2023 року, № СЕ-19/111-23/16859-НЗПРАП від 30 березня 2023 року, № СЕ-19/111-23/18569-НЗПРАП від 8 травня 2023 року; № СЕ-19/111-23/18185-НЗПРАП від 24 травня 2023 року, даними протоколу огляду речей від 29 травня 2023 року, які не оспорюються жодним з учасників кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини, у великих розмірах з метою збуту та за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини, в особливо великих розмірах з метою збуту.

Прокурором в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, як і будь-ким з учасників кримінального провадження, фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються та не оскаржуються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Також колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог дотримався.

За змістом оскаржуваного вироку встановлено, що, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому, судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні бабусю похилого віку, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав - щире каяття та знаходження на його утриманні особи похилого віку, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи наведені дані про особу ОСОБА_6 , його матеріальний стан, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та утримання особи похилого віку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а саме 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

З урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, утримання особи похилого віку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинив злочин у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, збігом тяжких сімейних обставин, а саме смерть матері, те, що на його утриманні перебуває бабуся пенсіонерка, яка має тяжкі захворювання та постійно потребує певних ліків, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положення ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, - 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Остаточне покарання обвинуваченому призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Суд дійшов висновку, що саме таке покарання буде необхідним, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому обґрунтовано враховані, серед іншого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому під час апеляційного розгляду сторона захисту акцентувала увагу на тому, що мати обвинуваченого померла, обвинувачений проживає з бабусею, яка потребує сторонньої допомоги; що дійсно в обвинуваченого є батько, який є сином бабусі, але проживає окремо. Окрім того, внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України будинок, де проживав батько, зруйнований, а тому батько сам потребує допомоги.

Колегія суддів враховує, що вказані обставини стороною обвинувачення не спростовані.

Також колегія суддів приймає до увагу, що є небезпідставними доводи захисника про те, що ОСОБА_6 з самого початку дав послідовні показання з приводу обставин вчинення злочину, хоча мав можливість й уникнути відповідальності, що підтверджує висновок суду про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття. При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, і будь-яких доводів на спростування встановлених судом обставин прокурором в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не зазначено.

Водночас колегія суддів приймає до уваги, що стороною обвинувачення не спростовані дані про те, що обвинувачений вчинив злочини внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, які знаходяться у причинному зв`язку з мотивами злочину, проте, у сукупності з обставинами, що пом`якшують покарання, та даними про особу обвинуваченого, який, окрім того, дав критичну оцінку своїм діям, готовий нести покарання за вчинені злочини, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку колегії суддів, встановлені судом першої інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності давали суду підстави для застосування до нього за ч. 3 ст. 307 КК України положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі, проте нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 307 КК України.

З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин справи, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів доходить висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо у виді позбавлення волі, так і за сукупністю кримінальних правопорушень - у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла, не є занадто м`яким або не справедливим для нього, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4