ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого старшим ординатором терапевтичного відділення з палати для неврологічних хворих Національного військово-медичного клінічного центру Головного військового клінічного госпіталю, лікарем- невропатологом додаткової постійно діючої військово-лікарської комісії №1 при військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене керівником Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 , та відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, помістивши його до гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, в межах строку досудового розслідування, тобто до 01 листопада 2024 року включно.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 встановлено заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_7 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та членами військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , як безпосередньо, так і через третіх осіб, за винятком участі у процесуальних діях, в тому числі за участі адвокатів; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право не виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_7 строком до 01 листопада 2024 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Згідно наказу №170 від 29.06.2022 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 призначений на посаду старшим ординатором терапевтичного відділення з палатами для неврологічних хворих ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №163 від 19.07.2024 відповідно до вимог бойового розпорядження командира угрупування сил і засобів Медичних сил ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.07.2024 №БР-1756/1124 дск, Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого у Міністерстві оборони України 17.11.2008 за №1109/15800 (зі змінами), з метою організації та забезпечення проведення медичного огляду військовослужбовців для визначення ступеня придатності до військової служби, які виконують бойові (спеціальні) завдання в зоні відповідальності оперативно-тактичного угрупування Донецьк, ОСОБА_7 є членом створеної додаткової постійно діючої військово-лікарської комісії № 1 при військовій частині № НОМЕР_3 , лікар невропатолог.

Згідно з Положеннями про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, ОСОБА_7 , як лікар-невропатолог додаткової постійно діючої військово-лікарської комісії №1 при військовій частині НОМЕР_1 , виносив рішення щодо ступеня придатності осіб до проходження військової служби.

Так, 05.09.2024 року ОСОБА_11 прибув до кабінету лікаря-невропатолога комунальної установи Першотравенської міської лікарні, в якій розташована додаткова постійно діюча військово-лікарська комісія № 1 військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час знаходився ОСОБА_7 , та о 16.24 год. передав останньому неправомірну вигоду грошові кошти у сумі 20 000 грн, які ОСОБА_7 попередньо (28.08.2024 року) вимагав у ОСОБА_11 за рішення про обмежену непридатність ОСОБА_11 до проходження військової служби в лавах Збройних Сил України, після чого був затриманий на місці вчинення злочину.

Отже, ОСОБА_7 будучи службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, використовуючи своє службове становище, будучи обізнаним про обмеження, встановлені Кримінальним кодексом України, Законом України Про запобігання корупції, з метою одержання неправомірної вигоди поєднане з вимаганням, одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 20 000 грн.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ознаками ч.3 ст.368 КК, а саме як прийняття та одержання неправомірної вигоди службовою особою, поєднане з вимаганням.

29.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК.

05.09.2024 о 16:20 год ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК та того-ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що повідомлення про підозру є недостатньо обґрунтоване та просить апеляційний суд перевірити обґрунтованість повідомлення про підозру в частині ствердження слідчого про те, що ОСОБА_7 є службовою особою, а отже є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК, оскільки слідчий у цьому повідомленні не зазначає на підставі чого (якого наказу, розпорядження чи посадової інструкції) підозрюваний виконував організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Також вважає, що стороною обвинувачення не доведено та необґрунтовано наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а слідчим суддею не враховані всі обставини, які надають можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

В обгрунтування зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 ніколи в розшуку не перебував, приводів в минулому не мав, бо ніколи не був судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, а фактів, які б свідчили про намагання покинути межі місця служби чи інформації про такі наміри прокурором та слідчим не надано. Крім того, на теперішній час у містах Дніпропетровської області, як і по всій країні, діє комендантська година, цілодобово діє контроль на блок-постах при виїзді з міста на автошляхах та здійснюється контроль за пасажирами на автовокзалах і залізничних станціях, що виключає можливість неправомірного переміщення осіб в певні години доби чи неконтрольованого виїзду з міста.

Разом з тим вказує, що ризик впливу на свідків об`єктивно не доведений, оскільки підозрюваний ніяких дій, погроз чи висловлювань щодо впливу на будь-кого не вчиняв і намірів вчиняти будь-які дії, також не висловлював. До того ж, під час вже проведених оперативно-розшукових та слідчих заходів в межах досудового розслідування, слідчим вже зібрані певні докази і їх спотворення чи зміна не вбачається можливою. Водночас, на переконання сторони захисту, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є припущенням сторони обвинувачення без жодної конкретизації.

При цьому, звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання, місце роботи, є лікарем і головне військовослужбовцем ЗСУ, має звання ст. лейтенанта медичної служби, ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався та службових стягнень не мав. Водночас наголошує, що слідчий суддя обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не з поміщенням на гауптвахту, а з поміщенням його до ДУ Дніпровська УВП-4.

Таким чином, на переконання сторони захисту, вищенаведені обставини свідчать про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року та постановити нову, якою ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а у разі незмінності запобіжного заходу застосувати заставу у мінімальному розмірі, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваного та захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, та санкція ч.3 ст.368 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 28.08.2024 року (а.с.28-30); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.09.2024 року (а.с.100-103); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 05.09.2024 року (а.с.106-109); протоколом обшуку від 05.09.2024 року (а.с.63-68); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.09.2024 року (а.с.68-73).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри за ч.3 ст.368 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Водночас посилання сторони захисту щодо недостатності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, факт того, що на теперішній час триває досудове розслідування, в ході якого здійснюється збирання доказів, для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, обізнаність підозрюваного з анкетними даними свідків та можливість незаконно впливати на них, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, його специфіка та байдуже ставлення підозрюваного до законодавства України.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який не одружений, утриманців не має, має місце реєстрації та місце мешкання, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема у вигляді особистого зобов`язання, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисника та його посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_7 постійного місця проживання та роботи, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У той же час, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 та ч.5 ст.182 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, приписами п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 908 400 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи наявність обґрунтованої підозри, тяжкість інкримінованого злочину, який був вчинений останнім в період введеного на території країни воєнного стану, його майнового та сімейного стану, який не одружений, є військовослужбовцем, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених слідчим суддею ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

У свою чергу стороною захисту суду не надано переконливих доказів необхідності зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави для підозрюваного ОСОБА_7 .

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_7 .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника щодо невірного обрання слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу в умовах ДУ УПВ №4, замість гауптвахти, є неспроможними, оскільки як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року про виправлення описки (а.с.140-141) слідчим суддею було помилково зазначено місце тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою в умовах ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4, замість вірного в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 01 листопада 2024 року включно, та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за ч.3 ст.368 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 01 листопада 2024 року включно, та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4