14.10.2024
Справа № 642/3996/24
Провадження 1-кп/642/551/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 186 КК України. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 04.06.2024р. за №0000968.

28 серпня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 21.08.2024р. з Люботинського міського суду Харківської області надійшла справа №630/624/24 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст.185 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 185 КК України, справа №630/624/24, було об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 186 КК України, справа №642/3996/24. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно єдиний номер №642/3996/24; 1-кп/642/551/24.

Запобіжний захід ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 12.06.2024р. було обрано у виді тримання під вартою. На даний час строк дії запобіжного заходу спливає.

Прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання ОСОБА_5 під вартою у зв`язку з тим що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих або вчинити новий злочин.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечували, вважали ризики недоведеними, ОСОБА_5 визнає свою провину та має намір провернутися до служби, а тому можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи визначити суму застави у мінімальному розмірі.

Суд, вислухавши сторону обвинувачення та захисту, враховує, що судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо ОСОБА_5 , які було встановлені ухвалою слідчого судді від 12.06.2024р., не сплинули та є реальними. Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність.

При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшились. Так, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення суворого покарання, впливати на свідків та потерпілих з метою змінити їх покази на свою користь або вчинити новий злочин, оскільки він не має постійного джерела доходів та обвинувачується у вчиненні декілька корисливих злочинів.

ОСОБА_5 раніше не судимий, не працює, обвинувачується у вчиненні двох корисливих майнових злочинів, одне з яких пов`язане з насильством.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_5 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 09 грудня 2024 року включно.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 14.10.2024р.

Суддя ОСОБА_1