Справа № 201/1761/24
Провадження № 1-кп/201/611/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001426 від 23.05.2023 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, на утриманні перебуває син студент денної форми навчання ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та непрацездатна матір ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), працює адвокатом, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Епізод 1

11.05.2023 приблизно о 08:30 годині, ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на території парку ім. Л. Глоби вигулював свого собаку, породи стаффордширський тер`єр, яка була без повідця та намордника.

В ході прогулянки на території парку собака ОСОБА_3 напала на собаку ОСОБА_6 . Остання, намагаючись відтягнути собаку ОСОБА_3 від свого собаки, притиснула його до землі вагою свого тіла.

У цей час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_3 , якому вона висловила зауваження щодо поведінки його собаки, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт. В цей момент собака ОСОБА_3 знову напав на собаку ОСОБА_6 , останні намагались їх розборонити.

У подальшому ОСОБА_3 схопив ОСОБА_6 за волосся, в області потилиці та потягнув назад, щоб завадити їй забрати свого собаку. Тягнучи ОСОБА_6 за волосся, ОСОБА_3 підняв її над землею, спричинюючи їй фізичний біль. Намагаючись вирватись, ОСОБА_6 почала розмахувати руками, при цьому правою рукою вдарила ОСОБА_3 в область губи, внаслідок чого він, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер скоєних діянь, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, продовжуючи тягнути ОСОБА_6 за волосся, умисно вдарив її об землю, внаслідок чого вона впала на обидва коліна, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою правого колінного суглоба з синовітом, розриву передньої хрестоподібної зв`язки, пошкодження підколінного м`яза, що спричинені від дії тупого предмету або при ударі об такий.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження належать до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу.

Після чого ОСОБА_3 залишався на місці вчинення кримінального правопорушення та в цей момент до місця вчинення кримінального правопорушення підійшли інші громадяни, які викликали органи поліції та швидку допомогу.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: в нанесенні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу.

Епізод 2

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема, останнього разу Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб. Тобто в період з 24.02.2022 по цей час на території України діє правовий режим воєнного стану.

20.12.2023 приблизно о 13 год. 39 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у роздягальні фітнес-центру ТОВ «ФІТ ХАУС» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 25-5, побачив металеву шафу № 83 для зберігання особистих речей відвідувачів вищевказаного центру, в якому зберігалось майно ОСОБА_7 .

В цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, в умовах воєнного стану.

Після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є непомітними для інших, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, підійшов до вказаної шафи та шляхом віджиму дверцят проник до шафи, звідки викрав, майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме:150 доларів США (купюри номіналом 100 та 50), які, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 20.12.2023, мають еквівалент 5 тис. 598 грн; 6 юань женьмінбі (купюри номіналом 5 та 1), які, відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 20.12.2023 мають еквівалент 31 грн 38 коп; 500 нігерійських найр (1 купюра), яка, відповідно до комерційного курсу, має еквівалент 241 грн 50 коп.

Після чого ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене майно, покинув роздягальню вказаного фітнес-центру, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до сховища, вчинена в умовах воєнного стану.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочинів по двом інкримінованим йому епізодам повністю та підтвердив їх вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція потерпілих

Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що шкода їй ОСОБА_3 відшкодована, потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що викрадені речі йому повернуті. Обидва висловилися щодо призначення покарання ОСОБА_3 з іспитовим строком.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого ні обвинувачений, ні потерпілі не заперечили.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень по двом інкримінованим йому епізодам, які кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 і ч. 4 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що по першому епізоду умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в нанесенні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу, кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, вірно.

По другому епізоду умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаної з проникненням до сховища, вчиненої в умовах воєнного стану, кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого, вибаченні перед потерпілими.

Також суд по епізоду нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 відносить до обставини, яка пом`якшує покарання, добровільне відшкодування їй шкоди.

Крім того, по епізоду крадіжки у ОСОБА_7 суд відносить до обставини, яка пом`якшує покарання, добровільне повернення потерпілому викрадених у нього речей.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, віднесено до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, конкретних обставин їх вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є остаточне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, думки прокурора, який просив призначити покарання ОСОБА_3 із застосуванням положень ст. 75 КК України, думки потерпілих, які погодилися із запропонованим прокурором покаранням, наслідків вчиненого злочину (по епізоду нанесення тілесного ушкодження шкода обвинуваченим потерпілій відшкодована, по епізоду крадіжки викрадені речі потерпілому повернуті), враховуючи наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а також зважаючи на утримання ОСОБА_3 свого сина студента денної форми навчання та непрацездатної матері, вчинення ним злочинів вперше, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні потерпілими до обвинуваченого цивільних позовів про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Під час досудового розслідування проведена судові-трасологічні експертизи, витрати на проведення яких становлять 3407,76 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 3407,76 грн.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільні позови не заявлені.

Речові докази:

- вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 речі, а саме: 900 доларів США, купюрами по 100 доларів США; грошові кошти у сумі 3520 гривень, 3 купюри номіналом по 1000 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 3 купюри номіналом по 1000 гривен, 8 купюр номіналом по 500 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 50 доларів США; 1 купюра номіналом 500 нігерійських найрів; 1 купюра номіналом 1 нюань; 1 купюра номіналом 5 wujiao; 500 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США; 1400 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США; 2 силіконові браслети, на 1 з яких 1 ключ, на другом 8 ключів, які передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 001799 від 12.02.2024 (а.п. 164а), - повернути ОСОБА_3 , у зв`язку з чим скасувати арешт, який накладений на вказані речі ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2023 по справі № 932/11397/23 (а.п. 163 - 164).

- два оптичні диски з відеозаписами з камер спостереження ТОВ «Фіт Хаус» - залишити в матеріалах кримінального провадження (а.п. 193, 209).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1