Справа № 715/2827/23
Провадження № 1-кп/715/25/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2024 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000349 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в період часу до 01 травня 2023 року, більш точного часу не встановлено, за попередньою змовою з невстановленими на даний час особами, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі закордон на період дії воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, строком на 30 діб, який продовжено згідно з Указами Президента України, з 05:30 год 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, який продовжено з 05:30 год 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07,11.2022, який продовжено згідно з Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України до країн Євросоюзу, за наступних обставин.

Так, 01 травня 2023 року, біля 22 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, на транспортному засобі марки «Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні, очікував громадянина ОСОБА_6 в попередньо обумовленому місці біля готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , куди ОСОБА_6 прибув відповідно до наданої йому раніше вказівки іншого невстановленого на даний час учасника кримінального правопорушення. При цьому, ОСОБА_7 побачивши ОСОБА_6 надав вказівку останньому сідати до вищевказаного автомобіля та вимкнути свій мобільний телефон.

В подальшому ОСОБА_4 на вказаному вище автомобілі доставив ОСОБА_6 в адміністративні межі с. Сучевени Чернівецької області, де при в`їзді їх очікував автомобіль «Хюндай-Сантафе» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4 та інших невстановлених слідством осіб. В той час ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 взяти свої речі та сідати до автомобіля «Хюндай», в якому вже перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також ОСОБА_4 наказав ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вимкнути свої мобільні телефони та повідомив, що їх відвезуть до будинку, де можна буде декілька годин відпочити, очікуючи їх подальшого переправлення через державний кордон України.

Після чого, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_4 , відвіз вказаних осіб до будинку, який знаходиться на околиці АДРЕСА_1 . Далі, 02 травня 2023 року близько 04:30 год ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час слідством особами, переслідуючи мету направлену на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на автомобілі «Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_1 , прибув в межі села Просіка Чернівецького району Чернівецької області, куди за його вказівкою ОСОБА_8 доставив ОСОБА_12 для подальшого переправлення останнього через державний кордон України поза пунктом пропуску, де був виявлений працівниками правоохоронних органів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою визнав частково, а саме фактично з пред`явленого йому обвинувачення, не визнав тільки корисливий мотив. Пояснив, що до нього звернувся його знайомий на ім`я ОСОБА_13 і попросив допомогти відвести одного чоловіка, який хоче перетнути кордон, з АДРЕСА_2 та сказав, що з ним зв`яжеться особа на ім`я ОСОБА_14 і скаже звідки забрати того чоловіка. Потім йому передзвонив ОСОБА_14 і повідомив місце звідки треба забрати дану особу. 01 травня 2023 року приблизно біля 9-10 години вечора він біля готелю в м. Сторожинець забрав ОСОБА_12 , з яким він до того моменту не був знайомий, та поїхали в сторону с. Сучевени. По дорозі вони спілкувались, він розказував ОСОБА_12 , що чув від інших людей про обставини перетину кордону. Приїхавши на обумовлене місце в с. Сучевени біля річки, ОСОБА_12 пересів в автомобіль до ОСОБА_8 . Сам він поїхав додому. Будучи вдома він зрозумів, що його дії є протиправними, передзвонив ОСОБА_14 та сказав, що після комендантської години він поїде та забере ОСОБА_6 та відвезе його назад в Сторожинець. ОСОБА_14 почав його переконувати його це не робити, пропонував йому кошти, щоб він цього не робив, проте він категорично відмовився. На наступний день приблизно о 05 годині ранку він приїхав в с. Просіка куди ОСОБА_8 привіз ОСОБА_6 , і тоді їх затримали правоохоронні органи. Вказав, що жодних коштів за свої дії він не отримував і не мав наміру отримати. Про вчинене шкодує та щиро кається у вчиненому, просив суд не призначати сувору міру покарання та не позбавляти волі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що ще до початку війни він разом з дружиною збирався виїхати за кордон. Після початку війни дружина виїхала, а він лишився. В подальшому на підприємстві де дружина проходить практику, вона познайомилась з чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , який їй повідомив, що може допомогти йому виїхати за кордон за грошову винагороду у сумі 5000 Євро. Він погодився, приїхав в Чернівці та поселився в готелі Турист. Потім з ним вийшов на зв`язок чоловік на ім`я ОСОБА_14 , з яким він зустрівся та передав 5500 доларів США. В подальшому ОСОБА_14 сказав йому їхати в м. Сторожинець, куди він приїхав на таксі. Там на нього чекав автомобіль «Тойота РАВ 4», за кермом якого був обвинувачений ОСОБА_4 . Під час руху в ході розмови з обвинуваченим, останній йому сказав виключити телефон, давав інструкції яким чином пройти колючу проволоку на кордоні, як перелізати через неї, пояснював де він його залишить, що він має робити, казав, що їх буде троє і вони мають допомагати один одному. Проте в подальшому їх затримали прикордонники. Вказав, що з обвинуваченим до того часу як сів до нього в машину він не розмовляв і його не знав, ніяких грошових коштів він не передав обвинуваченому та розмов про кошти з ним не було.

Явка інших свідки обвинувачення: ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у судові засідання не була забезпечена, на виклики суду свідки не з`являлися, а постанови про їх привід не були виконані, у зв`язку з тим, що їх місцезнаходження не було встановлено.

При цьому, вищевказані свідки під час досудового слідства у відповідності до вимог ч.1 ст.225 або ч.11 ст.615 КПК України допитані не були.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, показів свідка ОСОБА_12 , вина ОСОБА_4 доводиться, в тому числі, дослідженими письмовими доказами, які визнані судом належними та допустимими, а саме:

-витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000349, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, внесені уповноваженою особою до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2022 року;

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_6 , яка датована 27.04.2023 роком, в якій останній просить прийняти міри щодо осіб, які за грошову винагороду організовують та незаконно переправляють осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон України до краї ЄС;

-повідомленням від ІНФОРМАЦІЯ_3 про виявлення кримінального правопорушення від 26 квітня 2023 року, згідно якого військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено громадянина ОСОБА_12 , який повідомив, що здійснив передачу грошових коштів у розмірі 5500 доларів США за незаконне переправлення через державний кордон України;

-протоколом про результати НС(Р)Д «зняття інформації з електронних комунікаційних мереж» від 17 травня 2023 року в якому зафіксовано зміст розмов обвинуваченого ОСОБА_4 пов`язаними із його злочинними діями із незаконним переправленням осіб через державний кордон України;

-протоколом огляду розсекречених матеріалів носіїв інформації (аудіо фалів телефонних розмов) від 31.08.2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому останній підтвердив, що голос на записах належить йому і на даних файлах він спілкується з чоловіком на ім`я ОСОБА_16 ;

-протоколом про результати НС(Р)Д «аудіо-, відео контроль особи» від 09.05.2023 року на якому задокументовані злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 пов`язані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, а саме розмови між обвинуваченим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_6 , які проходили в автосалоні автомобіля під керуванням обвинуваченого, в ході яких останній в тому числі надавав поради та інструкції, яким чином свідок має перейти кордон, яким чином пройти огородження на кордоні, куди йому рухатись, тощо;

-протоколом про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину від 17 травня 2023 року.

Сторона обвинувачення на підставі показів ОСОБА_6 та вищевказаних письмових доказів ставить у вину ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України та керівництво такими діями, за кваліфікуючими ознаками: вчинені, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.

Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.

Оцінюючи склад злочину, суд враховує таке.

Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.

Незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:

1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;

2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;

3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу;

4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.

Такі дії можуть бути вчинені у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності.

Організація - це дії, які виявляються у розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо.

Керівництво - це активна діяльність щодо забезпечення самого переправлення під час його вчинення: віддання певних команд, розстановка учасників, розподіл їх обов`язків тощо.

Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.

Організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, полягала у визначенні місця, часу незаконного переправлення, а саме обвинувачений ОСОБА_4 , під час спілкування з ОСОБА_6 , вказував останньому місце перетину кордону, час (поза пунктами пропуску через держаний кордон, вночі, тощо) керівництво такими діями, які полягали у віддані певних команд (вимкнути телефони, пересідати в інший автомобіль), наданні інструкцій щодо способу перетину кордону, вчинені групою осіб, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 доведена дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідка ОСОБА_6 .

Покази свідка ОСОБА_6 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинувачення, що були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, а відтак суд не має підстав не довіряти цим показам.

Однак, такі покази, як і інші досліджені у ході судового слідства матеріали кримінального провадження жодним чином не підтверджують наявність в діях ОСОБА_4 корисливого мотиву під час організації переправлення осіб через державний кордон України, оскільки не доводять отримання самим обвинуваченим будь-яких коштів, матеріальних благ або іншої користі за вчинення протиправних дій, або отримання ним матеріальних благ у майбутньому.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду категорично заперечував отримання будь-яких матеріальних благ, так само і свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказував, що ОСОБА_4 він не надавав будь яких коштів за його послуги, і розмови про це з ним не мав.

Необхідно заначити, що відповідно до обвинувального акту, мета особистого збагачення ОСОБА_4 полягала в тому, що він спільно з іншими особами підшукування громадян, які мали намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску, яким повідомляли, що за грошову винагороду від 3000 до 5000 Євро організують їх незаконне переправлення через державний кордон України.

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме показів свідків, письмових доказів, матеріалів НС(Р)Д, тощо.

Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

За змістом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі 366/3050/16-к, згідно із ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та за умови, що такі дії особи охоплюються обсягом висунутого їй обвинувачення.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Отже, суд вважає, що така кваліфікуюча ознака в діях обвинуваченого ОСОБА_4 , як «вчинення злочину з корисливих мотивів» не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим дії обвинуваченого слід перекваліфікувати із ч.3 на ч.2 ст.332 КК України.

Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст.290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд, у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №13-43кс19).

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, вчинені за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена поза розумним сумнівом, і саме така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, що суд враховує, як обставини, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тобто має місці соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має позитивні характеристики за місцем проживання, його стан здоров`я.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 , слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України оскільки його виправлення можливе без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, на протязі якого обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, більш стриманою, більш контрольованою ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.

Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК і покласти на обвинуваченого ряд обов`язків.

Підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України суд не знаходить.

Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Крім цього, санкція ч.2 ст.332 КК України передбачає обов`язкові додаткові покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.332 КК України не обіймаючи будь-яку посаду і не займаючись певною діяльністю.

Відповідно до п.17 роз`яснень які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК України

позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною

діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих

випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою

підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Враховуючи, що вчинення злочину ОСОБА_4 не було пов`язане з його посадою або із заняттям ним певною діяльністю, суд не призначає йому додаткове покарання.

Крім цього, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для зміни йому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави.

Процесуальні витрати відсутні, питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, внесену 04.05.2023 року ОСОБА_17 за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, код 26311401, Державна казначейська служба м. Київ, рахунок №UA0008745, що підтверджується копією квитанції (т.2 а.с.26) від 04.05.2023 року - повернути ОСОБА_17 .

Речові докази:

-грошові кошти в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США нового та старого зразку та 210 Євро купюрами номіналом дві по 50 Євро, п`ять купюр номіналом 10 Євро, які зберігаються у сховищі АТ «УКРЕКСІМБАНК» у м. Чернівці -конфіскувати в дохід держави, скасувавши арешт накладений на ці грошові кошти ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.05.2023 року;

-автомобіль марки «HUNDAI SANTA FE» д.н.з. НОМЕР_2 залишити власнику ОСОБА_18 скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.05.2023 року;

-автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_3 залишити власнику ОСОБА_19 скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2023 року.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

СУДДЯ: