Справа № 297/4297/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000049 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у Берегівському районному суді перебуває обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості, яка укладена 30 вересня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному 22.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000049 між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_6 .

Відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості від 30.09.2024 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами і вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник в судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором, вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінально-процесуального закону.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши зміст обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для провадження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу, а також призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, не відповідають інтересам суспільства.

Як встановлено, 30.09.2024 між ОСОБА_4 та прокурором було укладено угоду про визнання винуватості. Сторони погодилися на призначення обвинуваченому за тяжкий злочин більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України не призначати додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю з конфіскацією майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 без відбування покарання та покладення обов`язків передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стаття 69 КК України передбачає можливість призначення судом, умотивувавши своє рішення, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, суд, оцінивши вказані обставини та дійшовши висновку, що вони не лише існують, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вправі призначити покарання нижче від найнижчої межі, обов`язково навівши у своєму рішенні відповідну мотивацію.

В угоді про визнання винуватості серед істотних для відповідного кримінального провадження обставин, зазначена тільки одна обставина, що пом`якшує покарання, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Вказана єдина обставина зазначена і у обвинувальному акті.

КК України передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тобто застосування ст. 69 КК України, лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Інші викладені в угоді обставини, без дослідження доказів, принаймні допиту обвинуваченого та з`ясування (перевірки) ролі його в інкримінованому йому тяжкому злочині в умовах воєнного стану, не можуть бути об`єктивно оцінені судом для визначення можливості застосування призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як і реальна можливість чи неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Крім цього, в угоді та в обвинувальному висновку вказано про відсутність обставин, що обтяжують покарання, разом з тим інкримінується вчинення злочину в умовах воєнного стану, а п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, визначено вчинення злочину зокрема з використанням умов саме воєнного стану.

Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Що стосується інтересів суспільства, слід вказати, що суспільний інтерес - це інтерес суспільства або усередненого (репрезентативного) представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Термін має широке поширення в контексті протиставлення громадських і особистих інтересів. При цьому передбачається, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих громадян. Держава є тим органом, який функціонує в суспільстві для формулювання і захисту громадських інтересів.

Так, в зазначеній угоді про визнання винуватості, прокурор не посилається на норми ст. 470 КПК України, а саме на обставини, які повинні бути враховані при укладенні угоди про визнання винуватості, не наводить наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження та суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

З огляду на вищевказане, слід звернути увагу на те, що оскільки угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, в угоді відсутнє обґрунтування наявності суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших тяжких кримінальних правопорушень, а відтак на думку суду, вона спрямована винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого щодо пом`якшення покарання, в порушення діючих норм кримінального законодавства України.

Таким чином, при перевірці угоди на відповідність вимогам законодавства встановлено суперечність її умов вказаним вимогам, що є підставою для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

Керуючись ст.ст. 314-316,369-372, 472 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної 30 вересня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному 22.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000049 між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_7