1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7740/20 1-кс/335/2972/2024
23 липня 2024 року м. Запоріжжя
В обґрунтування заявленого відводу вказує наступне.
Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, вказує про наявність сумнівів у неупередженості судді, оскільки суддя ОСОБА_4 була визначена для розгляду скарги з порушенням ст. 35 КПК України, оскільки спочатку для розгляду даного кримінального провадження був визначений суддя ОСОБА_6 , тому саме йому повинна бути розподілена його скарга. Крім того, суддя ОСОБА_4 вже приймала рішення в рамках даного кримінального провадження за схожими вимогами. Вважає нелогічними висновки слідчого судді ОСОБА_4 за наслідками розгляду його інших скарг на бездіяльність прокурора та такими, що суперечать рішенням інших слідчих суддів у цьому ж провадженні, а також роз`ясненням вищих судів. Вважає суддю необ`єктивною, оскільки суддя надає перевагу стороні обвинувачення. Також слідчим суддею ОСОБА_4 декілька разів обмежувався доступ заявника до правосуддя шляхом відмови у прийнятті його інших скарг, слідчий суддя ОСОБА_4 не призначала йому за його клопотанням адвоката, не пояснювала своїх рішень щодо не розгляду його клопотань, відмовляла у всіх його зверненнях до суду. 02.01.2024 він подав скаргу до Вищої ради правосуддя на дії судді ОСОБА_4 , що може вплинути на прийняття суддею об`єктивних рішень.
Просив відвести слідчого суддю ОСОБА_4 від розгляду справи № 335/7740/20, провадження 1-кс/335/2880/2024, забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначити йому адвоката в рамках безоплатної вторинної правової допомоги для розгляду його клопотання про встановлення строку для вчинення окремих процесуальних та слідчих дій на час розгляду цієї заяви, направити ухвалу про призначення адвоката до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги.
Вказана заява про відвід за наслідками автоматизованого розподілу передана на розгляд судді ОСОБА_1 ..
У судове засідання заявник та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви про відвід повідомлялись належним чином.
Заявник надав заяву про розгляд заяви про відвід за його відсутності. Прокурор причину не явки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу.
Дослідивши підстави відводу та докази, надані заявником на їх обґрунтування, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
У заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_4 заявник ОСОБА_3 посилався на наявність підстав, визначених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Дослідивши підстави відводу, які полягають у порушенні порядку визначення слідчого судді, передбаченого ст. 35 КПК України, суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
Заявник вказує, що порушення порядку автоматизованого розподілу справ між суддями полягає в тому, що скарга заявника була передана слідчому судді ОСОБА_4 протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду, а не шляхом визначення судді автоматизованою системою документообігу суду.
Суд зазначає, що відповідно до частин 2, 12 ст. 35 КПК України, матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.
Особливості розподілу кримінальних проваджень та інших передбачених законом процесуальних документів, що подаються до суду, встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Засади використання автоматизованої системи документообігу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (далі - Засади) визначають порядок використання автоматизованої системи документообігу у суді, який забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням навантаження кожного судді.
Відповідно до п. 2.2 Засад, у суді використовується, у тому числі розподіл судових справ шляхом передачі справи раніше визначеному у судовій справі судді.
Абзацами 1, 4 п. 2.4.9 Засад визначено, що клопотання (скарга), подане в межах кримінального провадження, передається на розгляд слідчому судді, визначеному в порядку автоматизованого розподілу. Усі наступні клопотання (скарги), подані в межах цього ж кримінального провадження, передаються цьому ж слідчому судді, як раніше визначеному шляхом використання функцій АСДС «поєднання обліково-статистичних карток».
У разі, коли за наслідками автоматизованого розподілу та повторного автоматизованого розподілу клопотань (скарг) визначено більше двох слідчих суддів в межах одного і того самого кримінального провадження, усі наступні клопотання (скарги) в межах цього кримінального провадження розподіляються в порядку хронології визначення таких слідчих суддів з урахуванням їх наявності на робочому місці.
Згідно з п. 2.4.11 Засад у разі відсутності слідчого судді та у період, який передує обставинам його відсутності, з урахуванням вимог Типового Положення АСДС, судові справи з індексом «КС» розподіляються на інших суддів відповідно до п. 2.4.9 цих Засад.
Таким чином доводи ОСОБА_3 відносно того, що суддя ОСОБА_4 для розгляду його скарги була визначена з порушенням вимог автоматизованого розподілу справ, не знайшли свого підтвердження.
Інші доводи заявника, суд вважає необґрунтованими та такими, що не доводять наявність обставин, які би викликали сумніви в неупередженості слідчого судді.
Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас, як вказано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому, відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Також на переконання суду не доводить наявності підстав відводу факт подання заявником скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя, оскільки подання такої скарги є правом заявника, яке він реалізує у визначений законом спосіб.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду заяви про відвід не встановлено існування обставин, які б виключали участь слідчого судді в розгляді скарги заявника, тому заява про відвід слідчого судді ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 75, 81, КПК України суд, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.07.2024 року.

Суддя: ОСОБА_1