Справа № 643/9141/24
Провадження № 1-кп/643/755/24
УХВАЛА

28.08.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002132 від 19.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжено до 12.07.2024.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували та просили обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Зазначили, що ризики наведені стороною обвинувачення є необґрунтованими та недоведеними.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, раніше був неодноразово засуджений за злочини проти власності, не має офіційного місця працевлаштування, постійного й стабільного заробітку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 8 років, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, законних джерел отримання доходу не має, то існує імовірність продовження ним злочинної діяльності.

Таким чином, враховуючи наведене, суд проходить до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинуваченого та вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання .

Керуючись ст. ст. 177, 189-191, 331, 336, 369, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26.10.2024.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 29.08.2024.

Суддя ОСОБА_1