Справа № 296/6039/24
Вирок

Іменем України

17 жовтня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000527 від 16.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, ФОП «Шинкар», з вищою освітою, особа, яка має інвалідність 3-ї групи, маючий на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2024 близько 15 год 20 хв ОСОБА_4 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із раніше знайомим ОСОБА_6 .

В цей же день, час та місці на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, підійшов до ОСОБА_6 та умисно наніс останньому один удар правою ногою в область живота, внаслідок чого він впав на асфальтове покриття.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 , який лежав на землі, та наніс не менше 10-ти ударів обома руками, зжатими в кулак, та обома ногами в область голови та тулуба, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому передньої стінки правої гайморової пазухи; лінійного перелому лівої виличної кістки без зміщення уламків з пониженням пневматизації обох гайморових пазух за рахунок геморагічного вмісту; підшкірної емфіземи м`яких тканин обличчя праворуч;

забійної рани на чолі зліва підшкірних гематом на повіках обох очей, підшкірної гематоми правої щоки, забійної рани на слизовій верхньої губи в проекції перших зубів; перелому 9-го ребра праворуч; гвинтоподібного перелому дистальної третини лівої малогомілкової кістки, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Своїми умисними діями, що виразились в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю. Надав показання, що дійсно у час та місці, зазначеному у обвинувальному акті з потерпілим виник конфлікт, у ході якого завдав останньому численних ударів. У скоєному розкаюється.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали провадження, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, виходячи з того, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину. Також суд враховує кількість та характер нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, внаслідок яких, зокрема, спричинено чотири переломи.

Думку потерпілого, який щодо призначення покарання поклався на розсуд суду.

Також суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 3 групи, характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №755/6254/17, про правові підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Так, суд може застосувати норми статті 75 КК України, у разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді обмеження волі, призначивши покарання у виді обмеження волі зі звільненням від нього на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку обвинувачений не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

З урахуванням поведінки обвинуваченого під час вчинення злочину, характеру та кількості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, суд вважає, що встановлені відповідні пом`якшуючі обставини не впливають на суспільну небезпеку злочину та не є такими, які істотно знижують його тяжкість.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Щодо вирішення заявленого потерпілим цивільного позову суд доходить наступного висновку.

Потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, у якому він просив стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень та матеріальну шкоду в розмірі 9486 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 52 копійки.

З урахуванням того, що у ході судового розгляду обвинувачений відшкодував потерпілому 15000 грн завданої шкоди, з яких 9486,52 грн матеріальної шкоди та 5513, 48 грн моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_6 змінв позовні вимоги та просив стягнути з обвинуваченого 194486,52 грн моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову потерпілий вказав, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 йому завдано психологічну травму. Наразі відчуває знижений та нестійкий настрій, порушення сну, головні болі, емоційну напругу, тривожність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, приниження гідності. Тілесні ушкодження спровокували значне та тривале погіршення стану його здоров`я, у зв`язку з чим вимушений був проходити багато медичних обстежень, був госпіталізований, а також купувати ліки, які приймає досі. Завдана моральна шкода полягає також у порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок побиття та тривалого лікування. Змушений вживати додаткових заходів для організації своєї роботи та життя у зв`язку із фізичними та моральними стражданнями.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди визнав частково та оцінив у розмірі 10000 гивень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вину ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у ході судового розгляду доведено поза розумним сумнівом.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

На думку суду, заподіяні обвинуваченим тілесні ушкодження та подальше лікування потерпілого беззаперечно спричинило останньому моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує, що потерпілий пережив та переживає психологічні страждання, негативні емоції, душевний біль, погіршення стану здоров`я, а також змушений докладати життєві зусилля для організації свого життя.

Водночас, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що заявлена потерпілими моральна шкода є явно завищеною, та оцінює в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень.

З урахуванням того, що у ході судового розгляду обвинуваченим частково відшкодована моральна шкода в сумі 5513,48 грн, суд стягує з ОСОБА_4 на користь потерпілого 74486,52 грн.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід у судовому провадженні не обирався, підстави для його застосування відсутні. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік шість місяців.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази: змив, який поміщено до камери речових доказів знищити.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 74486 (сімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 48 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження вручити повний текст вироку в день його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1