Справа № 357/7782/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001665 від 07.05.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України,

з укладеною 25.07.2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості,

установив:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

01.05.2024 близько 00 годині 10 хвилині ОСОБА_7 , проходив повз стоматологічну поліклініку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на проїзній частині побачив банківську картку АТ «Райффайзен Банк», з номером НОМЕР_1 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_8 та в цей час у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на привласнення вказаної банківської картки з метою подальшого викрадення грошових коштів із неї, яка в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. ст. 1, 34, 38 Закону України «Про платіжні послуги» є офіційним документом.

Реалізуючи свій протиправний умисел та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, привласнив банківську АТ «Райффайзен Банк», з номером НОМЕР_1 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ), видані на ім`я ОСОБА_8 , яка є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому, ОСОБА_7 , достеменно розуміючи, що банківська картка є чужим майном та належить потерпілому залишив її при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на банківському рахунку.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 357 КК України без кваліфікуючих ознак, а саме як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Окрім цього, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Проте, 01.05.2024 близько 00 годині 10 хвилині ОСОБА_7 , проходив повз стоматологічну поліклініку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на проїзній частині побачив банківську картку АТ «Райффайзен Банк», з номером НОМЕР_1 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_8 та в цей час у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на привласнення вказаної банківської картки з метою подальшого викрадення грошових коштів із неї.

Реалізуючи свій єдиний протиправний умисел на заволодіння коштами, які знаходяться на банківській картці, ОСОБА_7 діючи умисно, в умовах воєнного стану, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, за допомогою безконтактного платежу 01.05.2024 о 06 годині 51 хвилині, перебуваючи в магазині АТБ-Маркет», що за адресою: АДРЕСА_3 здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою на суму 99 гривень 95 копійок, о 07 годині 13 хвилині, перебуваючи в магазині Торговий павільйон, здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою на суму 210 гривень, о 07 годині 28 хвилині, перебуваючи в магазині «Продукти», що за адресою: АДРЕСА_4 , здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою 306 гривень, о 16 годині 41 хвилині, перебуваючи в приміщенні АЗС 10-16 «Амік Україна», що за адресою: АДРЕСА_5 здійснив дві оплати за придбані товари вказаною банківською карткою на загальну суму 332 гривень 30 копійок, о 17 годині 46 хвилин, перебуваючи в магазині «Вілія», що за адресою: АДРЕСА_6 , здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою на суму 298 гривень, о 17 годині 53 копійок, перебуваючи в магазині «FOP Sverbylo O M Bila Tserkva», що за адресою: Київська область, місто Біла Церква, здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою на суму 301 гривня 80 копійок та о 18 годині 02 хвилини, перебуваючи в магазині «Вілія», що за адресою: АДРЕСА_6 , здійснив оплату за придбані товари вказаною банківською карткою на суму 225 гривень, тим самим викравши грошові кошти з банківського рахунку потерпілого.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 спричинив майнової шкоди потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 1773 гривні 05 копійок.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.

25.07.2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано у підготовчому судовому засіданні, також до матеріалів провадження долучено письмову заяву-згоду потерпілого ОСОБА_8 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладені даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, просив призначити обвинуваченій покарання, визначене угодою сторін кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 надав письмову згоду прокурору на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та додатково зазначив, що матеріальна шкода йому відшкодована у повному обсязі, претензії матеріального характеру до обвинуваченої у нього відсутні, з умовами угоди ознайомлений, з мірою покарання згоден.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні угоди.

Захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді, підтримавши позицію обвинуваченого.

ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.

Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до п.п.1-6 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст. 471, 474 КПК України.

Так, згідно з умовами угоди про визнання винуватості обвинувачена зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_7 можливо призначити покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточно ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. Також судом встановлено, що потерпілим надано прокурору письмову заяву-згоду на укладення угоди про визнання винуватості, що узгоджується із вимогами ч.4 ст.469 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв умисний кримінальний проступок проти авторитету органів державної влади та умисні кримінальні правопорушення проти власності, має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, неодруженний, раніше не судимим. Згідно з довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» №621 від 09.05.2024 обвинувачений не отримує медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений не досяг пенсійного віку, не належить до осіб з інвалідністю.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, а саме як: привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, що згідно з положеннями ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та тяжких злочинів, враховуючи данні про особу винного, його ставлення до вчиненого, добровільне відшкодування завданого збитку, позицію потерпілого та його письмову згоду щодо укладення угоди, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному кримінальному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_7 узгодженої сторонами міри покарання у виді: обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.357 КК України, позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, та призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі зі звільненням її на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки суд вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді, зокрема й позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.185, 357 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду від 25 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001665 від 07.05.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.

Згідно зі статтею 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, що передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно з ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 25 липня 2024 року.

Нагляд за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Речові докази:

- виписку по картці/рахунку НОМЕР_1 , особовий рахунок: НОМЕР_2 за період 30.04.2024 - 02.05.2024, фіскальний чек із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Продукти-459», за адресою: АДРЕСА_3 , відеозапис 01.05.2024 з камери відеоспостереження торгової зали магазину ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» Код 30487219 магазин «Продукти-459», що за адресою: АДРЕСА_3 , фіскальний чек із магазину «Продукти» - «Maghazyn Produkty Bila Tserkva» за адресою: АДРЕСА_7 , відеозапис 01.05.2024 з камери відеоспостереження торгової зали «Продукти», що за адресою: АДРЕСА_7 , що мітиться на DVD_R диску _02_М_1, два фіскальних чеки із АЗС 10-16 Амік Україна за адресою: АДРЕСА_5 - зберігати при матеріалах кримінального провадження;.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_9