УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 183/13015/23

провадження № 51-3364 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року,

встановив:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, фактично проживаючу у АДРЕСА_1 ), раніше судиму вироком Новомосковського міськрайонного Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки,

засуджено за: ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. У задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 відмовлено. Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року змінено. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання та покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

У іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, узаволодіні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, та ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 ставить питання про зміну ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить призначити покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Захисник при цьому вказує, що апеляційний суд неправильно застосував положення ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року щодо засудженої. Водночас захисник вважає, що вказаний порядок призначення покарання не відповідає положенням КК України та висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі №236/4167/20.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Доводи захисника щодо допущення судом апеляційної інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація її дій у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень в касаційній скарзі не оспорюються.

Як убачається із копії ухвали апеляційного суду, прокурор, не погодившись із вироком міськрайонного суду в частині застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , оскаржив його до Дніпровського апеляційного суду. При цьому в апеляційній скарзі він просив вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року в частині призначеного ОСОБА_5 покарання змінити, зазначивши судимості останньої, та призначити їй покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Новомосковського міськрайонного Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року та призначити покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. За ч. 2 ст. 190 КК України призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 24 жовтня 2023 року остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначав про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки інкримінований ОСОБА_5 27 епізод злочинної діяльності вчинений неї в період між ухваленням вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року та набранням ним законної сили, враховуючи, що іспитовий строк призначеного за цим вироком покарання обчислюється з моменту проголошення вироку, у зв`язку з чим просив оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

Як убачається із копії ухвали апеляційного суду, цим судом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено її від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Вказаний вирок суду було ухвалено та проголошено об 11 годині 50 хвилин, 24 жовтня 2023 року.

Водночас інкримінований ОСОБА_5 , 27 епізод злочинної діяльності, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, було вчинено останньою 24 жовтня 2023 року о 14:00 годині, тобто вже в період іспитового строку за раніше зазначеним вироком суду від 24 жовтня 2023 року.

При цьому засудженою ОСОБА_5 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, до постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року щодо неї, та вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України (27 епізод злочинної діяльності) після винесення вказаного вироку. Тобто, має місце повторність кримінальних правопорушень, які у доктрині кримінального права отримали назву тотожних.

Щодо вказаного питання об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок у постанові від 22 січня 2024 року у справі №236/4167/20, зазначивши таке: «Якщо після постановлення вироків буде встановлено, що засуджений винен в кримінальних правопорушеннях, частина яких вчинена до постановлення першого вироку, а інша - між першим і другим вироками, то призначення покарання має складатися з наступних етапів: -призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України; -призначення покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироками, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим; -якщо в діях особи має місце повторність тотожних кримінальних правопорушень, частина з яких вчинені до, а інша частина - після ухвалення попереднього вироку, то правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються і суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією; -призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України; -на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за кримінальне/кримінальні правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, необхідно повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком; -визначити остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарання, призначеного в порядку ст. 71 КК України за цим вироком, та покарання за другим вироком, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим; -при призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.»

Суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, черговість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_5 та ухвалення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року щодо неї, враховуючи зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшов до правильного висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосувати у цьому кримінальному провадженні положення ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 1 ст. 71 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищенаведене, підстав вважати, що апеляційний суд був упередженим та несправедливим, чим би грубо порушив засади законності і верховенства права, передбачені ст. 8, 9 КПК України, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 колегією суддів не встановлено.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке було б підставою для зміни судового рішення, не виявлено.

Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3