справа № 208/6230/24
№ провадження 1-кп/208/457/24
ВИРОК

Іменем України

04 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх представника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000577 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бекабад, Ташкентської області, Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, освіта середньо-спеціальна, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується за ч.2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Близько 00.15 години 21.04.2019 року, ОСОБА_7 діючи групою осіб, разом з невстановленими Особами 1, 2 та 3, перебуваючи навпроти будинку № 46 - у сквері на проспекті Свободи у м. Кам`янське Дніпропетровської області , вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю відносно потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В зазначений час, Особа 3 побачивши, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 справляють природні потреби неподалік від дитячого майданчика, розташованого у вказаному сквері, зробив їм зауваження, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт.

ОСОБА_12 , реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи, що у нічний час вони перебувають в громадському місці та своїми діями порушують спокій громадян, використовуючи зазначений нікчемний привід, протиставляючи себе суспільству, з хуліганських мотивів, з метою приниження честі та гідності інших осіб, будучи впевненим у своїй безкарності, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, діючи групою з Особами 1, 2 та 3, висловлюючись нецензурною лайкою почали бігти у бік ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У цей же час Особа 1, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спрямований на вчинення хуліганських дій, спираючись на підтримку

Особи 2 та ОСОБА_12 , підбіг до ОСОБА_10 , та взявши його руками за обидві ноги, різко потягнув на себе, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи реалізацію умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій, скориставшись тим, що ОСОБА_10 перебував у положенні лежачи, Особа 3 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс один удар ногою по руці потерпілого та не менше двох послідовних ударів ногами по тулубу, в результаті чого спільними протиправними діями Осіб 3 та 1 тому завдано фізичного болю, що не призвело до тілесних ушкоджень.

Тим часом, потерпілий ОСОБА_11 почав відбігати від Осіб 3 та 1 вниз по скверу, а Особа 2 та ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, побігли його наздоганяти.

ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці у нічний час та своїми діями порушує спокій громадян, протиставляючи себе суспільству, взяв металевий рекламний щит, що знаходився біля кафе-бару «Non-Stop» у сквері на проспекті Свободи, навпроти буд. № 54-Е , та почав бігти з ним в бік ОСОБА_11 .

У цей час Особа 2, виконуючи свою роль у вчиненні хуліганський дій, стояв поруч із ОСОБА_11 , не даючи йому змоги повернутися до потерпілого ОСОБА_10 та надати тому допомогу.

ОСОБА_11 підійшов до Особа 2 та намагався відсторонити останнього зі свого шляху, але останній почав утримувати своїми руками руки потерпілого, після чого наніс йому один удар рукою в обличчя, після чого відійшов у бік від потерпілого.

Тим часом, ОСОБА_12 продовжуючи реалізовувати протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, бажаючи самореалізуватися за рахунок побиття іншої особи, діючи в групі осіб, підбіг до ОСОБА_11 та маючи намір спричинити йому тілесні ушкодження металевим рекламним щитом, який тримав у руках, здійнявши щит на витягнутих руках над собою, наніс потерпілому один удар по правому передпліччю, від чого той втратив рівновагу і впав на землю.

Не зупинившись на досягнутому ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по голові ОСОБА_11 , а Особа 2, продовжуючи реалізацію протиправного умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій, наніс потерпілому близько двох ударів ногами по тулубу.

В результаті зазначених ударів, потерпілому ОСОБА_11 спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та рани на голові, тулубі, верхніх та лівій нижній кінцівках, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В цей час, потерпілий ОСОБА_10 підвівшись з землі отримав удар твердим предметом по голові від невстановленої слідством особи (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), від якого впав та втратив свідомість.

В результаті зазначеного удару ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню (лобно-тім`яної частки ліворуч) із вдавленим переломом тім`яної кістки ліворуч, з ранами на голові, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

Після вказаного удару, ОСОБА_10 прийшовши до тями та продовжуючи лежати спиною на траві, побачив ОСОБА_12 , який сів зверху на нього та тримав його за куртку.

ОСОБА_10 схопив руки ОСОБА_12 , після чого невстановлена слідством особа, нанесла удари по руці потерпілого.

Побачивши, що обидва потерпілих лежать на землі, а їм назустріч швидко прямує група людей та роблять зауваження, ОСОБА_12 та Особи 1, 2 , 3, з місця вчинення злочину втекли.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

За обставин викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_12 визнавши свою вину повністю, пояснив суду наступне.

Дата, час та місце подій викладених в обвинувальному акті відповідає дійсності.

З потерпілими раніше знайомим не був.

Він був знайомий з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , так як вони разом ходили до спортивного клубу.

За деякий час до подій які розглядаються, він знаходився в кафе на проспекті Свободи в м. Кам`янське, де разом з ОСОБА_13 курили кальян. Чи були потерпілі в цьому закладі, він не знає, ні з ким конфліктів не було. Потім, разом з ОСОБА_13 пішли до знайомих за іншим тютюном. Коли вони з ОСОБА_13 прямували по скверу, попереду йшли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вони побачили як незнайомі чоловіки - потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , справляли нужду поблизу дитячого майданчику. Хтось з їх компанії зробив потерпілим зауваження, і ті їм щось відповіли. Їм здалось, що відповідь була агресивною . ОСОБА_11 почав йти на нього, і він з ОСОБА_13 відбігли. Він займається бойовими мистецтвами, але не міг активно битись, так як на тренуванні сильно пошкодив грудну клітину. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишились з ОСОБА_10 . Далі, він схопивши рекламний щит, який стояв у сквері біля закритого кафе та вже сам побіг з ним за ОСОБА_11 . Де в цей час подівся ОСОБА_13 не бачив. ОСОБА_11 побіг від нього в сторону ОСОБА_10 , де також перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Підбігши, він наніс рекламним щитом один удар по передпліччю ОСОБА_11 , а далі, коли той впав, наніс тому один удар кулаком по голові.

В цей час побачив, що ОСОБА_10 лежить на землі та начебто хрипить. Знаючись на тому, що потерпілий можливо проковтнув язика, він підійшов до нього, присів та став надавати ОСОБА_10 допомогу. Тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не спричиняв.

Він повністю визнає свою вину. Дійсно, через нікчемний привід, ним та іншими вчинено хуліганські дії. Щиро кається у скоєному та осуджує свою поведінку. Вкотре, щиро просить вибачення у потерпілих. Просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що раніше обвинуваченого, та хлопців з цієї компанії не знав. Потерпілий ОСОБА_11 його товариш. Вночі 21.04.2019 року, він разом з ОСОБА_11 йшли по скверу, розташованому на проспекті Свободи в м. Кам`янське. Відійшли в сторону, щоб справити малу нужду, але це не був дитячий майданчик. По скверу йшли хлопці та образливо виразились в його сторону. ОСОБА_11 , та позаду він, пішли до компанії. Два хлопці - ОСОБА_12 та інший, відбігли від ОСОБА_11 , а він залишився з іншими хлопцями. Під час бійки, отримав сильний удар по голові та втратив свідомість. Він впевнений, що цей удар наніс не ОСОБА_12 . Ніяких претензій до ОСОБА_12 він не має. Сприймає вибачення обвинуваченого. При вибору обвинуваченому виду покарання, просить суд визначити його як обмеження волі, з встановленням строку випробування.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого, та інших хлопців з цієї компанії раніше не знав. Потерпілий ОСОБА_10 його товариш. Вночі 21.04.2019 року, разом з ОСОБА_10 вийшли з бару, та після опівночі йшли по скверу, розташованого на проспекті Свободи м. Кам`янське. В сквері, разом з ОСОБА_10 відійшли в сторону та справляли малу нужду. Компанія хлопців, яка йшла по скверу, зробили їм зауваження в образливій формі. Вони відповіли, після чого почалась бійка, під час якої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 нанесли йому удари. Окремо, попередньо ОСОБА_12 наніс йому удар рекламним щитом по руці.

Вибачення ОСОБА_12 він сприймає. Ніяких претензій до нього не має. При вибору обвинуваченому виду покарання, просить суд визначити його як обмеження волі, з встановленням строку випробування.

Судом дослідженні висновки судово-медичних експертиз № 528-Е від 31.05.2019 року (т. 3 а.с. 218-223), відповідно до якого у ОСОБА_5 встановлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню (лобно-тім`яної частки ліворуч) із вдавленим переломом тім`яної кістки ліворуч, з ранами на голові, № 533-Е від 30.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_4 спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та рани на голові, тулубі, верхніх та лівій нижній кінцівках.

Враховуючи клопотання ОСОБА_12 про недоцільність дослідження у судовому засіданні інших доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілих, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обсяг яких визначено, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_12 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , суд вважає повне визнання своєї вини та щире каяття як правдива розповідь про всі відомі обставини вчиненого злочину, без будь-якого приховування суттєвих обставин його вчинення.

ОСОБА_12 критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, просить вибачення у потерпілих, які повністю сприйняті ними, готов нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Зазначене, повністю відповідає правовим позиціям щодо визначення щирого каяття, наведеного в Постанові ВС від 30.10.2018 року у справі № 559/1037/16-к.

ОСОБА_12 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Виключно позитивно характеризується за місцем навчання.

Обвинувачений має подяки від ЗСУ за допомогу в ремонті військової техніки та від благодійного фонду за вагомий вклад в наданні допомоги громадянам України, що постраждали від військової агресії рф (т.6 а.с. 130-132)

Громадянка ОСОБА_18 призначена опікуном над онуком - ОСОБА_7 (т.6 а.с. 135), на даний час має чисельні захворювання та потребує постійного стороннього нагляду (т.6 а.с. 138)

Зазначені обставини у своїй сукупності, відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, визнаються судом як окремі, пом`якшуючи покарання обвинуваченого обставини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Вид покарання за злочин передбачений ч.2 ст. 296 КК України встановлений законодавцем альтернативний - у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті «Особливої частини» КК України, що передбачає відповідальність за скоєний злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано скоєний злочин. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яка є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії», «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав: «для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ОСОБА_12 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, вину визнав повністю, наведені вище дані які його характеризують, враховує обставини що пом`якшують його покарання, відсутність обставин які його обтяжують, позиції обвинувачення та сторони захисту, позицію потерпілої сторони.

Враховуючи викладені вище обставини та принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що подальше виправлення ОСОБА_12 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді обмеження волі, визначеного у розмірі 2 років, з звільненням обвинуваченого від його відбуття з випробуванням.

Суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим та достатнім, для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне її відбування.

Доля речових доказів буде вирішуватись судом при ухваленні остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000865.

Процесуальні витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченого.

Цивільні позови по справі не заявлені.

Розглядаючи заявлене захисником клопотання про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, з домашнього арешту на особисте зобов`язання, суд враховуючи думку учасників судового розгляду, призначення судом покарання яке не пов`язане з реальним відбуттям обвинуваченим покарання у виді обмеження волі, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз в загальній сумі 14 755, 12 гривень.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 змінити на особисте зобов`язання.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1