У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)»,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні подання в. о. начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання адміністрації установи та звільнити його умовно-достроково.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений зазначив, що він має заохочення, добросовісно відноситься до праці, має зразкову поведінку, не вчиняв протягом останніх півроку будь-яких порушень, працевлаштований, добросовісно ставиться до майна установи і предметів, якими користується в побуті, приймає участь в програмі диференційованого виховного спливу «Духовне відродження», на момент звернення до суду відбув 2/3 строку покарання.

Вказав, що за час відбування покарання він став на шлях виправлення та усвідомив хибність своїх дій, у зв`язку з чим керівник колонії звернувся з поданням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та прокурор проти його задоволення не заперечував.

Також додав, що бажає захищати Україну в лавах ЗСУ.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Суд першої інстанції зазначив, що процес перевиховання (виправлення) ОСОБА_6 фактично ще триває.

Як встановлено судом першої інстанції засуджений ОСОБА_6 хоча й працевлаштований, проте до праці та до виконання поставлених завдань ставиться посередньо. Виконує під контролем передбачені законодавством вимоги персоналу установи. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок, має 4 стягнення за порушення режиму відбування покарання, які датовані 2021-2023 роками. З висновку щодо ступеня виправлення засудженого вбачається лише часткове виконання засудженим індивідуального плану соціально-виховної роботи.

Також судом встановлено, що з характеристик засудженого ОСОБА_6 , складених станом на 01.02.2023 та 24.04.2023, засуджений характеризується посередньо, що стало підставою для відмови засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно витягу з протоколу № 14 від 15.05.2023 року.

Також згідно витягу з протоколу від 31.01.2024 № 2 вбачається, що засудженому ОСОБА_6 було відмовлено адміністративною комісією ДУ «Казанківська виправна колонія «№93» в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Крім цього, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 звільнявся умовно-достроково, а саме: 15.08.2014 з невідбутим строком покарання в 1 рік 8 місяців та 14 днів, а також 07.08.2017 з невідбутим строком покарання в 8 місяців 4 дні, проте продовжив вчинення кримінальних правопорушень не виправдавши довіри суспільства.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що у засудженого ОСОБА_6 вбачається лише певний етап перевиховання (виправлення), який фактично розпочався в період з травня 2023 року та є нетривалим та незавершеним на час розгляду судом питання щодо можливого застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, оцінивши поведінку засудженого ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що подання про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення. З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 вироком Світловодського міського суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України (з урахуванням вироку Кропивницького апеляційного суду від 18.04.2022) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

До Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» засуджений прибув 17.06.2022.

На момент звернення до суду із поданням, засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання, невідбута частина строку покарання на момент розгляду подання судом складає 9 місяців 4 дні.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та особової справи, засуджений ОСОБА_6 хоча й працевлаштований, проте до праці та до виконання поставлених завдань ставиться посередньо. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, має не завжди охайний зовнішній вигляд. Виконує під контролем передбачені законодавством вимоги персоналу установи. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок. Криміногенними факторами, що сприяють підвищенню ризику вчинення засудженим повторного правопорушення є алкоголь, але засуджений має стійку мотивацію.

З довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений ОСОБА_6 має 4 стягнення за порушення режиму відбування покарання, які датовані 2021-2023 роками.

Між тим, хоча стягнення, що застосовані до ОСОБА_6 , є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції, що станом на травень 2023 року, засуджений ОСОБА_6 не мав заохочень та характеризувався посередньо, що є свідченням відсутності, як такого, процесу перевиховання.

Окрім того, з висновку щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 вбачається лише часткове виконання засудженим індивідуального плану соціально-виховної роботи.

Також з досліджених судом характеристик засудженого ОСОБА_6 , складених станом на 01.02.2023 та 24.04.2023, останній характеризується посередньо, що стало підставою для відмови засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно витягу з протоколу № 14 від 15.05.2023.

Окрім того, згідно з витягом з протоколу від 31.01.2024 року № 2 вбачається, що засудженому ОСОБА_6 було відмовлено адміністративною комісією ДУ «Казанківська виправна колонія «№93» в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Також при прийняті рішення судом першої інстанції правильно враховано, що засуджений ОСОБА_6 раніше звільнявся умовно-достроково, а саме: 15.08.2014 з невідбутим строком покарання в 1 рік 8 місяців та 14 днів, а також 07.08.2017 з невідбутим строком покарання в 8 місяців 4 дні, проте продовжив вчинення кримінальних правопорушень не виправдавши довіри суспільства.

Хоча засуджений ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи вищевказані дані про його особу, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції, врахувавши дані щодо особи засудженого, дійшов правильного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Оцінюючи в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, тяжкість вчиненого ним злочину, є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

З характеризуючих матеріалів щодо особи засудженого ОСОБА_6 вбачається лише певний етап перевиховання (виправлення) засудженого, який фактично розпочався в період з травня 2023 року та є нетривалим та незавершеним на час розгляду судом питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення засудженого.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення,

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання в. о. начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3