Справа № 442/5657/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/878/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.11.2023 за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний обмежено придатним до військової служби за мобілізацією, зокрема ОСОБА_6 визнаний придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_3 , установах, організаціях та навчальних закладах та непридатним до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення), про що складено довідку військово-лікарської комісії № 3877/222 від 07.11.2023.

ОСОБА_6 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визнаним придатний за станом здоров`я для проходження військової служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_3 , установах, організаціях, навчальних закладах, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022, підлягав призову на військову службу за мобілізацією, будучи 12 березня 2024 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, водночас відмовившись від отримання повістки безпосередньо під підпис, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України (Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону), ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.), ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год. 00 хв. 13 березня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року змінити у частині призначеного йому покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що призначене йому покарання у виді 3 років позбавлення волі є надто суворим та суперечить вимогам ст. ст. 65, 66 КК України.

Вказує, що судом належним чином не враховано те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання, визнав вину, щиро розкаявся та сприяв слідству у розкритті злочину.

Стверджує, що відмовився від отримання повістки та не прибув до військомату для відправки у військову частину у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, який перешкоджав проходити військову службу.

Також зауважує, що після вироку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням про призов на військову службу за мобілізацією і на даний час має бажання проходити військову службу.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_6 , не прибув. В телефонному режимі повідомив секретарю судового засідання, що знає про розгляд справи, однак його не буде у судовому засіданні, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, позитивного характеризується по місцю проживання та місцю праці, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не знаходиться та обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідно до ст.66 КК України суд першої інстанції визнав - щире каяття у скоєному.

Обставин, які згідно з вимогами ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ст. 336 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що скоєне ОСОБА_6 , кримінальне правопорушення, хоч є нетяжким злочином, проте вчинене в умовах воєнного стану під час збройної агресії РФ, що створює в очах суспільства враження безкарності, та те, що підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин останній не мав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_6 при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

Стосовно покликання апелянта на те, що притягується до кримінальної відповідальності вперше та у нього немає судимості, то колегія суддів зазначає, що вказані обставини не належать до переліку обставин, визначених ст. 66 КК України, як такі, що пом`якшують покарання особи. Відтак вказані дані, що характеризують особу винного, не можуть бути самостійною підставою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Втім, ці обставини, як і те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання у межах мінімальної межі санкції ст. 336 КК України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що при призначені покарання обвинуваченому, необхідно враховувати виховну дію покарання, оскільки воно повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

А тому, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Також не заслуговую на увагу доводи обвинуваченого, що після винесення вироку він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням про призов на військову службу, оскільки такі, не виключають склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: