Провадження №1-кп/369/1194/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000899 від 19 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стовпів Чуднівського району Житомирської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (КК - України),

встановив:

Згідно з обвинувальними актом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненому за наступних обставин.

18 червня 2023 близько 22:00 год., ОСОБА_6 , перебував на сходах між п`ятим та шостим поверхом в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де також знаходилась потерпіла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_6 , стоячи навпроти від потерпілої ОСОБА_4 , схопив останню за волосся своєю правою рукою та вдарив її правою частиною голови об стіну, від чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу. Після того, як ОСОБА_4 піднялася з підлоги, ОСОБА_6 схопив її руками за її обидві руки та міцно стиснув пальці.

В результаті вказаних вище протиправних дій, при судово-медичному огляді у потерпілої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця правого та лівого плечей, садна правого плеча від ковзаної дії нігтя руки, садна слизової оболонки правої щоки від прикушування зубами, що відносяться до категорії легких.

Крім того, 18 червня 2023 близько 22:00 год., ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що він, перебував на сходах між п`ятим та шостим поверхом в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де також знаходилась потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В той же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_6 , стоячи навпроти від потерпілої ОСОБА_5 , схопив останню своїми руками за її руки вище ліктьових суглобів та сильно стиснув, та відразу після чого схопив за волосся своєю правою рукою та штовхнув на підлогу, від чого остання втратила рівновагу та під час падіння вдарилася лівим коліном.

Продовжуючи реалізувати умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 наніс один удар взутою ногою по тулубу в область лівої лопаткової ділянки.

В результаті вказаних вище протиправних дій, при судово-медичному огляді у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця правої верхньої кінцівки, синця лівої лопаткової ділянки, синця передньої поверхні лівого колінного суглобу що відноситься до категорії легких.

07 липня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000899 від 19 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, в якому було призначено судовий розгляд та який тривав.

У ході судового розгляду захисник ОСОБА_8 просив поставити на обговорення заяву потерпілої ОСОБА_4 від 04 березня 2024 року про відмову від обвинувачення, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Так, через канцелярію суду 07 березня 2024 року від потерпілої ОСОБА_4 надійшла заява про відмову від обвинувачення. Вказане клопотання мотивувала тим, що претензій до обвинуваченого не має, наслідки відмови від обвинувачення розуміє, просила провадження закрити на підставі її відмови від приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала своє клопотання про закриття кримінального провадження № 0000899 від 19 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказала, що претензій до обвинуваченого не має, з обвинуваченим примирилася, наслідки відмови від обвинувачення розуміє, просила провадження закрити на підставі її відмови від приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Поряд з цим, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відмовою від обвинувачення, підтримала клопотання потерпілої ОСОБА_4 та просила його задовольнити з аналогічних підстав.

Прокурор заперечив проти задоволення вищевказаного клопотання потерпілих, вважала, що дане кримінальне провадження, пов`язане з домашнім насильством, тому не підлягає закриттю, з огляду на застереження вказане в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 просили клопотання потерпілих задовольнити, оскільки це є волевиявленням осіб, які постраждали від кримінального правопорушення - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Заслухавши прокурора та інших учасників судового засідання, стосовно закриття кримінального провадження, у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення, дослідивши клопотання потерпілих, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

За змістом п. 1 ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, визначених законом.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

У силу засади диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства до числа процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення. Оскільки приводом до початку кримінального переслідування у такому провадженні є порушення приватного права, що належить конкретній особі, ця особа повинна мати можливість вибору форми його правового захисту, у тому числі й право впливати на рух кримінального провадження. З огляду на це законодавець передбачив підставу закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що безпосередньо залежить від волевиявлення особи, яка постраждала від кримінального правопорушення, - відмову потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України). Обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення є закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дане провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України розпочато слідчим за заявою потерпілого та, з огляду на положення ч. 1 ст. 477 КПК України, належить до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

При цьому, судом встановлено, що кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не пов`язане з домашнім насильством.

Вирішуючи питання про не віднесення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень до таких, що пов`язані з домашнім насильством, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство, як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Як наголошується у Стамбульській конвенції (ст. 2), її положення застосовуються до всіх форм насильства щодо жінок, у тому числі до домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» суд вважає будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України, як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд відносить не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIII.

Разом із цим, згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК України (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому, відповідно до ст. 92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд звертає увагу, що обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта, пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру/в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК.

Звідси, вчинення кримінальних правопорушень стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч. 2 ст. 3 Закону № 2227-VIII, автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння, пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру/в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.

Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Засада диспозитивності, правила ст. 22 КПК України вимагають від суду під час здійснення розгляду справи зберігати об`єктивність та неупередженість; функції суду та державного обвинувачення є несумісними.

Натомість, як убачається з матеріалів цього провадження, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення не міститься жодних посилань на вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством.

Так, формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, а саме фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_6 не містять опису діянь, які давали б підстави суду вважати їх такими, що пов`язані з домашнім насильством, з огляду на бланкетний характер цього поняття. Зокрема, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкриміновано ОСОБА_6 не містять хоча б один з елементів, перелічених в ст. 1 Закону № 2229-VIII, а саме в даному конкретному випадку діяння (дії або бездіяльність) фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Більше того, в ході досудового розслідування не встановлено та відповідно не зазначено в обвинувальному акті ступеню родинних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що позбавляє суд можливість перевірити суб`єктний склад суспільних правовідносин на предмет віднесення інкримінованих кримінальних правопорушень до таких, що пов`язані з домашнім насильством, з огляду на положення ст. 3 Закону № 2229-VIII.

Суд зауважує, що констатація прокурором в обвинувальному акті наявності обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя та іншої особи, з якою винний (перебував) у сімейних або близьких відносинах, за відсутності цієї обставини при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, саме по собі без оцінки таких обставин в їх сукупності, не дає підстави вважати, що кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

З-поміж іншого, не вирішуючи заздалегідь питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , суд звертає увагу, що відсутність при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення посилань на вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, прямо суперечить положенням п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України та відповідно порушує його право на захист.

Враховуючи наведене вище, на думку суду, органом досудового розслідування не пред`явлено ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством та відповідно останній не мав можливості захищатися від нього в суді належним чином, відповідно у даному конкретному випадку заборона закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України не поширюється на обвинуваченого ОСОБА_6 .

Звідси, враховуючи те, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилася від обвинувачення, суд дійшов висновку, що дане кримінальне провадження підлягає безумовному закриттю, у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, відповідно клопотання потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задоволенню з цих підстав.

При ухваленні судового рішення, судом враховано висновок стосовно застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду, а саме правову позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема, викладену в постанові у справі № 453/225/19 (провадження № 51-4000кмо19), а також висновок, викладений в постанові Верховного Суду, а саме правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, викладену в постанові у справі № 487/1817/18 (провадження № 51-1960 км 21).

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, 22, 284, 337, 350, 477 КПК України,

ухвалив:

Клопотання потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000899 від 19 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стовпів Чуднівського району Житомирської області, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1