Номер провадження 1-кс/754/3189/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2024 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001334 від 21.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2024 року представник власника майна ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0001334 від 21.02.2020 року, відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер - :62:146:0077) та розташований на вказаній ділянці автомийний комплекс загальною площею 326,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в ДРРП за №000. Просить скасувати арешт на майно та зазначає, про те, що арешт на майно було накладено необґрунтовано та без достатніх правових підстав. При цьому, прокурором не надано жодних доказів ризику знищення чи пошкодження майна, що визнано речовим доказом, а сам по собі ризик виглядає нелогічним та неможливим. Володілець майна - ОСОБА_5 участі у судовому розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не брав. Крім того, відсутня подія кримінального правопорушення, оскільки самовільного зайняття земельної ділянки не було - ОСОБА_5 з 2008 року є її користувачем, відповідно до договорів оренди, укладених з органом місцевого самоврядування. Після закінчення строку договорів оренди ОСОБА_5 продовжує відкрито і добросовісно користуватися земельною ділянкою, вчасно та у повному обсязі сплачує орендну плату. Зважаючи на те, що від орендодавця та власника земельної ділянки - Київської міської ради не надходило заперечень, орендні правовідносини вважаються поновленими. Стверджує, що правовідносини між ОСОБА_5 та власником земельної ділянки є суто господарськими. Крім того, 19.09.2024 Київською міською радою було прийнято рішення № 137/9945 про надання ОСОБА_5 в оренду зазначеної земельної ділянки. Також вказує, що на час накладення арешту закінчилися строки досудового розслідування у даному кримінальному провадженні визначені кримінальним процесуальним законодавством у відповідній редакції і станом на дату подання заяви про скасування арешту майна жодних осіб не повідомлено про підозру, слідчі дії у кримінальному провадженні фактично не проводяться.

Представник власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити за наведених в ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_5 клопотання свого представника підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна, оскільки воно у повній мірі являється необґрунтованим. Стверджувала, що ОСОБА_5 , в порушення укладених договорів оренди, земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, оскільки її було надано під магазин автозапчастин, а не під розміщення автомийного комплексу.

Перевіривши матеріали провадження за клопотанням представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, заслухавши думку представника власника майна, власника майна та прокурора, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання представника про скасування арешту майна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відділом дізнання Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001334 від 21.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

02 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва накладено арешт на земельну ділянку (кадастровий номер - :62:146:0077) та розташований на вказаній ділянці автомийний комплекс загальною площею 326,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в ДРРП за №000.

При цьому, незважаючи на те, що кримінальне провадження №0001334 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 21.02.2020 року, повідомлення про підозру жодній особі не вручено, слідчі дії у кримінальному провадженні фактично не проводяться. Разом з тим, однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, в силу положень ст.ст. 131, 132 КПК України, може бути застосовано виключно у випадку, якщо існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи і може бути виконане завдання, для виконання якого накладається арешт.

Слідчим суддею встановлено, що земельна ділянка, на яку накладено арешт, була передана органом місцевого самоврядування, як представником власника, в орендне користування ОСОБА_5 на підставі договорів оренди землі від 30.05.2008 №№ 434,425. Протягом тривалого часу ОСОБА_5 відкрито і добросовісно користується зазначеною ділянкою, сплачує орендну плату до бюджету, жодних заперечень з боку представника власника землі не надходило.

Крім того, враховано, що Київською міською радою, як представником власника майна, прийнято рішення від 19.09.2024 № 137/9945 Про передачу громадянину ОСОБА_5 земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - автомийного комплексу на АДРЕСА_1 .

Зазначеним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - автомийного комплексу на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код виду цільового призначення - 12.11, заява ДЦ від 05 липня 2024 року № 67047-01-03, справа N 239958332).

Вирішено передати громадянину ОСОБА_5 , за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0488 га (кадастровий номер :62:146:0077) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - автомийного комплексу (код виду цільового призначення - 12.11, для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу) на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 березня 2024 року, номер відомостей про речове право 54216031).

Таким чином власник земельної ділянки у чіткій та однозначній формі висловив свою волю та розпорядився земельною ділянкою (кадастровий номер :62:146:0077), надавши її в оренду ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, матеріали кримінального провадження не містять доказів наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, а саме: самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, - що може бути підставою для застосування арешту майна.

Поряд з цим, невиконання або неналежне виконання сторонами укладених договорів, зокрема й оренди землі, може бути підставою для застосування господарсько-правових санкцій із вирішенням спору у порядку, передбаченому ГПК України.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що дане обтяження у виді накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника володіти та користуватися своїм майном, що суперечить вимогам закону.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя бере до уваги, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судовому засіданні не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до принципу диспозитивності кримінального провадження, його сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном. Доводи, зазначені в клопотанні, на думку слідчого судді, є обґрунтованими, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких підстав, клопотання представника власника майна ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001334 від 21.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року, з земельної ділянки (кадастровий номер - :62:146:0077) та розташованої на вказаній земельній ділянці будівлі автомийного комплексу загальною площею 326,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №000.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 29 листопада 2024 о 16 годині 00 хвилин

Слідчий суддя: ОСОБА_1