490/8613/24 07.10.2024
н/п 1-кп/490/886/2024
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/8613/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні за відсутністю учасників судового провадження обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 03.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бакай, Вознесенський район, Миколаївська область, громадянин України, учень 12-го класу ММЛ №12, раніше не судимий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_2 01.09.2024, приблизно о 21:00, разом зі своїми товаришами, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під`їхали на транспортному засобі марки «ІЖ Москвич 412» до гаражу, який розташований по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 .

З приміщення вказаного гаражу вийшов ОСОБА_6 та підійшов до ОСОБА_3 , який був водієм транспортного засобу, та котрий стояв біля лівої передньої двері зі сторони водія, зробив зауваження останньому щодо стилю його їзди. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпочався конфлікт.

Побачивши, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відбувається конфлікт, ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, взявши із собою предмет ззовні схожий на биту, який перебував в середині транспортного засобу. У цей момент, у ОСОБА_2 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 , тримаючи предмет ззовні схожий на биту у лівій руці, підійшов до ОСОБА_6 та, ставши обличчям до нього, наніс ним (предметом ззовні схожим на биту) один удар ОСОБА_6 в область лобної ділянки голови, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді рани лобної ділянки голови, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На виконання вимог ст. 302 КПК України, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 зазначено клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акта додано письмову заяву неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 , складену за участю представника обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженнями права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акта також додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якої, він згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права на апеляційне оскарження та надає згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.

Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення; його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Розгляд обвинувального акта здійснюється в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 381, ч. 1 ст. 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 є кримінальним проступком.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_2 встановлено, що він є неповнолітнім, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом який їх призначає.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків, при цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити; строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд ухвалюючи рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_2 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

Судом встановлено, що на момент вчинення кримінального проступку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був неповнолітнім.

Відповідно до характеристики Миколаївського ліцею № 37 Миколаївської міської ради ОСОБА_9 навчається у 12 класі; зарекомендував себе як дисциплінований учень; батьки цікавляться навчанням хлопця і відповідально ставляться до його виховання в сім`ї; ставиться з повагою до вчителів та однокласників.

Згідно з характеристикою Садівничого товариства "Вимпел" ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 та молодшим братом ОСОБА_10 на території товариства з 2019 року по теперішній час, заяв та скарг на родину не надходило.

За довідкою-характеристикою начальника СП ВП № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області відомостей про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності немає.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.09.2024 № 219 ОСОБА_7 проживає разом із синами ОСОБА_11 , 2007 року народження, який навчається в школі м. Миколаєва, та ОСОБА_12 , 2011 року народження, який навчається в Каравелівській гімназії, інклюзивне навчання оскільки має інвалідність; діти постійно перебувають біля матері; скарг від сусідів не надходило.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 вперше вчинив кримінальний проступок, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання,заяв та скарг щодо порушення ним громадського порядку не надходило; має добрі стосунки із матір`ю, яка цікавиться його життям та навчанням, відповідально ставиться до його виховання в сім`ї; враховуючи обставини скоєного правопорушення, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_2 від покараннябез визначення його виду і застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, а саме: передання його під нагляд матері ОСОБА_7 , яка має вплив на сина і здатна забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено; речових доказів та процесуальних витрат немає. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. 12, 50, 65, 66, 105, ч. 2 ст. 125 КК України, ст. ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;

- звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покараннябез визначення його виду на підставі ч. 1 ст. 105 КК України;

- застосувати до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком до досягнення ним повноліття.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1