ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5060/21 Номер провадження 11-кп/814/1878/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001704 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтава від 05 серпня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 26.07.2017 року вироком Київського районного суду м.Харків за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням положень ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. 04.03.2019 року на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м.Харків звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 14 днів,

обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187 та ч.1 ст.209 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03 жовтня 2024 року включно без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02.09.2020 року, близько 23.00 год., точного часу органом досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , діючи у складі організованої групи озброєної банди з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, попередньо розподіливши ролі між собою, проникли на територію офісу ТОВ „Tascom за адресою: АДРЕСА_3 . Помітивши, що середини приміщення виходив засновник товариства ОСОБА_12 , проникли всередину будівлі, де двоє невстановлених учасників банди нанесли 4 удари кулаками стиснутими в кулак в область голови ОСОБА_12 , від яких останній упав на підлогу. Після чого, руки та ноги потерпілого зв`язали будівельними стяжками та нанесли ще декілька ударів в область голови.

Продовжуючи протиправну діяльність, один з нападників, з метою подолання психологічного опору потерпілого, почав погрожувати застосуванням насильства, що виразилось у демонстрації пістолета-револьвера, який ОСОБА_12 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, та завдав даним предметом декілька ударів в область голови потерпілого, в результаті яких, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/692-А/20 від 25.09.2020 року, ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких.

Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інші невстановлені органом досудового розслідування особи, з сейфу заволоділи грошовими коштами в розмірі 700 000 грн., 1 150 000 доларів США та 55 000 Євро (згідно курсу НБУ станом на 02.09.2020 року складало 34 264 600, 50 грн.); мобільним телефоном „Samsung Galaxy S10 Plus, вартістю 16 726 грн. та наручним годинником „Tissot PRC 200 з колекції „T-Sport, вартістю 13 991 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 34 995 317, 50 грн. та з місця події зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Як встановлено під час досудового розслідування, викрадені грошові кошти учасники організованої групи озброєної банди розподілили між собою. Так, ОСОБА_9 за виконання своєї ролі отримав грошові кошти в розмірі 120 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.09.2020 року складало 3 312 000 грн.).

Після цього, в період з 10.10.2020 року по 08.02.2021 року, ОСОБА_9 використав вказані кошти на придбання житлових квартир та кімнат у гуртожитках у АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 та 81; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_6 та 16-А), право власності на які згодом, на підставі договорів купівлі-продажу, передав третім особам, тим самим вчинив дії, спрямовані на приховування незаконного походження коштів, за які були придбані об`єкти нерухомого майна.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими та невеликої тяжкості, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 та ч.1 ст.209 КК України, є необґрунтованим та таким, що не підтверджене жодним належним та допустимим доказом.

При цьому, судом не враховано, що обвинувачений проживає за однією адресою, має на утриманні неповнолітнього сина, займається підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та представника потерпілого, які вважали ухвалу суду законною і обгрунтованою та просили залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_9 від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення невеликої тяжкості та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності із застосуванням насильства.

Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки місцезнаходження частини викрадених грошових коштів та коштів, отриманих від реалізації незаконно набутих об`єктів нерухомості, до цього часу залишається невідомим, а знаряддя кримінального правопорушення пістолет, одяг, взуття та маски залишаються не знайденими.

При цьому, всупереч доводам захисника, існує ризик впливу ОСОБА_9 на потерпілого та свідків, адреси проживання яких йому відомі.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянта про наявність позитивно характеризуючих особу обвинуваченого даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що існували на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу та на даний час не зменшились.

Крім того, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів звертаю увагу місцевого суду на необхідність дотримання розумних строків та розгляду провадження у найбільш стислі строки.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м.Полтава від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4