Справа № 177/713/24
Провадження № 1-кп/177/135/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09 травня 2023 року за №0000033 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який на час скоєння кримінального правопорушення перебував на посаді командира мінометного взводу - старшого офіцера на 2 мінометній батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, суд

встановив:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої етапі 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, на часткову зміну стані 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІX, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-1X, Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, Указом від 07.11.2024 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ), Указом від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, Указом від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, Указом від 06.11.2023 №734/2023 затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3429-ІХ та Указом від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались, у тому числі із 05 годин 30 хвилин 14.02.2023 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької. Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-ІX від 03.03.2022 року.

01 березня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_6 , було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира взводу управління мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому 25 липня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_3 лейтенанта ОСОБА_6 , призначено на посаду командира мінометного взводу-старшого офіцера на 2 мінометній батареї механізованого батальйону, вважати таким, що 25 липня 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою «старший лейтенант».

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовим обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 старший лейтенант ОСОБА_6 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

15 березня 2023 року старший лейтенант ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив місце дислокації базового табору військової частини НОМЕР_1 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 15 березня 2023 року старший лейтенант ОСОБА_6 , був відсутнім під час перевірки особового складу механізованого батальйону в базовому таборі, який розташований в населеному пункті АДРЕСА_2 , тобто самовільно залишив військову частину, командуванню про причини свого вибуття старший лейтенант ОСОБА_6 , не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводи ти час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки старший лейтенант ОСОБА_6 , 22 березня 2024 року добровільно та з власної ініціативи прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

На початку розгляду обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_6 частково визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, однак в подальшому вину, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, у скоєному кається. В судовому засіданні з приводу пред`явленого обвинувачення пояснив, що з 01 березня 2022 року був призваний за мобілізацією, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 15 березня 2023 року самовільно залишив місце несення військової служби. Причиною такого була хвороба його цивільної дружини, яка є інвалідом І групи. Також, він написав рапорт щодо його звільнення у зв`язку з хворобою його та його цивільної дружини, здав зброю і всі матеріальні цінності, майже повністю підписав обхідний лист і вважав, що його рапорт про звільнення задоволено, в зв`язку з чим поїхав додому. 22 березня 2024 року прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. При призначенні покарання просив врахувати стан здоров`я цивільної дружини, яка потребує догляду.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитані у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що 15 березня 2023 року ОСОБА_6 залишив місце несення військової служби, командуванням вживалися заходи щодо його розшуку, однак ОСОБА_6 на зв`язок не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав. За час проходження служби останній зарекомендував себе посередньо.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується, окрім зазначених показань, сукупністю зібраних у ході досудового розслідування та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів.

Як слідує з витягу з ЄРДР №0000033 від 09.05.2023, військовослужбовець військової служби за призивом під час загальної мобілізації військової частини НОМЕР_1 командир мінометного взводу - старший офіцер на 2 мінометній батареї механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в умовах воєнного стану, 15.03.2023 самовільно залишив місце несення служби у пункті тимчасової дислокації за адресою: АДРЕСА_2 та відсутній на службі по теперішній час; правова кваліфікація ч. 5 ст. 407 КК України (т.2 а.п. 1).

З повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 05.05.2023 вбачається, що ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 просить внести відомості про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.2 а.п. 3).

З акту службового розслідування від 20.04.2023 вбачається, що за порушення ст.ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 оголошено про притягнення до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з його відсутністю на військовій службі з 15 березня 2023 року в умовах воєнного стану (т.2 а.п. 4-7).

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1937 від 15.03.2023 вбачається, що з метою встановлення причин та умов відсутності ОСОБА_6 з 15 березня 2023 року в умовах воєнного стану на військовій службі призначено службове розслідування (т.2 а.п. 8).

З рапорту командира механізованого батальйону ОСОБА_10 від 15.03.2023 вбачається, що ОСОБА_6 був відсутній під час перевірки особового складу та відсутній на службі понад 3 години, на телефонні дзвінки не відповідає (т.2 а.п. 9).

З довідки-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачається, що військовослужбовець механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОК «Схід» АДРЕСА_2 старший лейтенант ОСОБА_6 15.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу (без зброї) (т.2 а.п. 10).

З рапорту командира механізованого батальйону ОСОБА_10 від 25.03.2023 вбачається, що ОСОБА_6 відсутній на військовій службі понад 10 діб, його місцезнаходження невідоме, військовослужбовця ОСОБА_6 знято з усіх видів забезпечення (т.2 а.п. 11).

З довідки-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачається, що військовослужбовець механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОК «Схід» АДРЕСА_2 старший лейтенант ОСОБА_6 15.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу (без зброї) та відсутній на військовій службі понад 10 діб. В діях військовослужбовця вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (т.2 а.п. 13).

З письмових пояснень військовослужбовців ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вбачається, що з 15.03.2023 командир мінометного взводу - старший офіцер на 2 мінометній батареї механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_6 з 15.03.2023 відсутній на військовій службі, на телефонні дзвінки не відповідає, його місцезнаходження не відоме, станом на 25.03.2023 його відсутність на військовій службі становить десять діб (т.2 а.п. 14-19).

Згідно службової характеристики т.в.о. командира 2 мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 за час проходження служби на посаді командира мінометного взводу - старшого офіцера на 2 мінометній батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зарекомендував себе безграмотним, професійно не підготовленим військовослужбовцем. Не користується авторитетом серед колег, на критику не реагує, не вдосконалює свої спеціальні і методичні навички. Керівні документи стосовно своїх службових обов`язків знає погано, і не намагається вірно користуватись ними у повсякденній діяльності. При вирішенні службових питань ініціативу не проявляє. Не здатний якісно організувати виконання поставлених перед ним завдань. Не завжди діє у межах чинного законодавства, мотивацію до військової служби та професійного самовдосконалення не має. Ділові та організаторські якості розвинуті посередньо. В складних ситуаціях орієнтується з затримками, не завжди приймає правильні рішення. Має бойових досвід. Відчуває труднощі під час виконання бойових завдань. У стройовому відношенні розвинений погано. Фізично розвинутий посередньо. Державну таємницю зберігати не вміє (т.2 а.п. 20).

Згідно медичної характеристики т.в.о. командира 2 мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у ОСОБА_6 задовільний стан здоров`я (т.2 а.п. 21).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 №61, 01 березня 2022 року лейтенанта ОСОБА_6 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира взводу управління мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.п. 22).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 №211, 25 липня 2022 року лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду командира мінометного взводу-старшого офіцера на 2 мінометній батареї механізованого батальйону, вважати таким, що 25 липня 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою «старший лейтенант» (т.2 а.п. 23).

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2807 від 22.04.2023 вбачається, що за результатами службового розслідування, внаслідок порушень ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 притягнено до дисциплінарної відповідальності на накладено дисциплінарне стягнення - «догана» (т.2 а.п. 24-25).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності, прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, є достовірними, оскільки отримані в порядку, установленому КПК України.

Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_6 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Крім того, суд враховує особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має вищу освіту, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, утриманців не має, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебував на посаді командира мінометного взводу - старшого офіцера на 2 мінометній батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, ОСОБА_6 є осудною особою, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуді своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розумінні наслідків своїх дій та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого злочину, його конкретні обставини та наслідки. Суд також враховує данні про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відповідно до Закону України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування ст.69 КК України у випадку засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці та внесено зміни до ч. 1 ст. 75 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 75 КК України, доповнено, зокрема, злочином, передбаченим ст. 407 КК України, вчиненим в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом із цим, суд бере до уваги відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, позицію прокурора та захисника, і вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання на мінімальний строк, визначений у санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався, клопотань про обрання останньому запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1