Провадження №1-кп/761/2109/2024
В И Р О К

іменем України

26 липня 2024 року м.Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000397, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханов Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі громадянці ОСОБА_5 .

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « Державна рада Республіки Крим ».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

На далі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії Російської Федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Крім того, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Таким чином, починаючи з 05 години 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_6 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, законом про затвердження Указу Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, в подальшому Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №212-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб; надалі Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX), передбачено, що з 05 годин 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 21 листопада 2022 року; в подальшому Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX), передбачено, що дію воєнного стану продовжено до 19 лютого 2023 року. В подальшому, Верховною Радою України прийнято в Закону «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. В подальшому, Верховною Радою України прийнято закон про затвердження Указу Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015, окремі райони, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.

Також 25.04.2022 наказом за №75 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій було визначено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

В подальшому 22.12.2022 наказом за №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 14 від 13.01.2023 № 41 від 09.02.2023 № 56 від 20.02.2023 № 80 від 06.03.2023 № 84 від 09.03.2023 № 125 від 25.04.2023визначено діючий Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1? Закону № 1207-VII, окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Так, з метою забезпечення діяльності представниками Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях Луганської області з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР», серед яких так зване «Міністерство охорони здоров`я ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, російської федерації на території Луганської області так званої «лнр», а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Таким чином, оскільки, кінцевою метою окупаційних органів є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу РФ, представниками РФ на тимчасово окупованій території Луганської області створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, до якої входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, серед яких так зване - «міністерство охорони здоров`я ЛНР», діяльність якого, всупереч діючого законодавства України, представниками окупаційнійної адміністрації регламентована так званою «Постановою Ради міністрів ЛНР за №11 від 12.01.2016 Про затвердження положень про Міністерство охорони здоров`я Луганської народної республіки в новій редакції», згідно якої так зване «Міністерство охорони здоров`я ЛНР» являється виконавчим органом держаної влади ЛНР; здійснює координацію діяльності підконтрольних закладів, служб, підприємств ЛНР; керується так званими законами ЛНР; здійснює свої функції за допомогою підвідомчих закладів, служб, підприємств ЛНР, тощо; підконтрольне та підзвітне так званій «Раді міністрів ЛНР»; створене на підставі так званого указу ЛНР за № 51/1/01/11/14 від 25.11.2014, а також має здійснювати свою діяльність у фактично контрольованих представниками РФ приміщеннях будівлі на тимчасово окупованій території Луганської області за адресою: м Луганськ, вул. Новопромислова, буд 8.

Крім цього, у пункті 5 вказаного Положення зазначено, що так зване «Міністерство охорони здоров`я ЛНР» очолює «міністр охорони здоров`я ЛНР», а також визначено функціональні обов`язки за вказаною посадою, основними з яких є діяльність спрямована на забезпечення виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі в інтересах окупаційної адміністрації держави-агресора.

Незважаючи на зобов`язання по неухильному додержанню Конституції та законів України, будучи громадянкою України, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаною про проведення з боку РФ підривної діяльності проти України, а також відкритої агресивної війни, метою якої є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, що окупаційні війська, так званої «Луганської Народної Республіки», є незаконними і спільно з військовими підрозділами ЗС РФ провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів, в період часу з 1 квітня 2022 року по квітень 2023 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось за можливе, перебуваючи на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, а саме у м. Луганську Луганської області, більш точне місце встановити за об`єктивних причин не виявилось за можливе, при невстановлених органом досудового слідства обставинах, під час дії воєнного стану, добровільно зайняла посаду так званого «міністра охорони здоров`я ЛНР», безпосередньо пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у створеному на тимчасово окупованій території Луганської області та підконтрольному окупаційній адміністрації держави-агресора незаконному органі влади так званому «міністерстві охорони здоров`я ЛНР».

Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України, за ознаками добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) ОСОБА_5 , яка показань суду не надавала, та будь-яких клопотань в ході судового розгляду також не заявляла.

Одночасно дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою на підставі доручення Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ухвали суду від 16 жовтня 2023 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачена над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя суд оцінює як реалізацію обвинуваченою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України) як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Суд уважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, за викладених обставин в межах висунутого обвинувачення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні доказами в показаннях свідків, документах, а саме:

показаннях свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких він раніше проживав в м. Кадіївка Луганської області до 2019 року, з 2014 року територія міста окупована, сім`я ОСОБА_8 проживала недалеко від нього, з ОСОБА_5 був знайомий як сусіди. Останній раз він спілкувався з ОСОБА_8 приблизно у 2010 році. В подальшому він виїхав з тимчасово окупованої території України, проживав в Полтавській області, наразі проживає у м. Ірпінь. Приблизно з 2014 по 2016 років ОСОБА_5 проживала в Київській області у м. Ірпінь, йому це стало відомо від дружини ОСОБА_9 , яка також за фахом є лікарем, знайома з ОСОБА_5 . Наразі йому відомо, що ОСОБА_5 перебуває в Луганській області займає посаду Міністра охорони здоров*я ЛНР, як йому відомо з мережі Інтернет,

показаннях свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких ОСОБА_5 була її знайомою, оскільки вони працювали в одній сфері, є лікарями, особистого спілкування з нею не було, останній раз вона спілкувалася з ОСОБА_5 в м. Стаханів до 2019 року, оскільки вона та ОСОБА_5 працювали лікарями. Наразі їй відомо, що ОСОБА_5 займає посаду Міністра охорони здоров`я ЛНР, що відомо з мережі Інтернет,

повідомлення від 31.03.2023 заступника начальника Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності СБ України ОСОБА_10 щодо виконання доручення слідчого, в межах кримінального провадження виявлено факт можливого зайняття громадянкою України ОСОБА_5 посади міністра охорони здоров`я ЛНР, що діє на території Луганської області, яка тимчасово окупована армією РФ, зафіксовано факт можливого вчинення громадянкою України кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України «Колабораційна діяльність»,

протокол огляду відкритих джерел інформації від 03.04.2023 року, відповідно до якого було здійснено огляд відкритих джерел інформації з метою підтвердження фактів щодо можливого добровільного зайняття ОСОБА_5 посади міністра охорони здоров`я ЛНР на території Луганської області, тимчасово окупований армією РФ. Зі змісту протоколу убачається, що вказана інформація підтверджується шляхом її оприлюднення на інформаційних інтернет - ресурсах, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ;ІНФОРМАЦІЯ_5 . За допомогою пошукової системи Google отримано інформацію за посиланням на інформаційний ресурс з офіційною інформацією з російського « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». За результатами пошуку на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_7 » отримано інформацію про керівника організації - ОСОБА_5 (скріншот №5 в протоколі), а також отримано витяг з «Единого государственного реестра юридических лиц» ( скріншот№ 6,7,8 та № 9), відповідно до змісту якого особою, яка має право без довіреності діяти від імені «Министерства здравоохранения Луганской народной республики» є ОСОБА_5 як керівник юрдичної особи, місцезнаходження та адреса юридичної особи- АДРЕСА_2 . З офіційного інформаційного ресурсу «Луганський інформаційний центр» ЛНР в розділі «Прес-центр» досліджені фактичні дані про дії ОСОБА_12 як міністра охорони здоров`я ЛНР про повідомлення початку прийому в ЛНР психологів по кризисній допомозі ( скріншот№12), повідомлення, відеоматеріали про участь ОСОБА_5 як міністра охорони здоров`я ЛНР (ім`я, посада позначені в тексті оголошення на сайті та на табличці під час виступу особи), про хід дитячої диспансеризації на території ЛНР (скріншот № 13,14, 15,16,17,18 , 19, 20),

протокол огляду відкритих джерел інформації від 06.04.2023 року, відповідно до якого було здійснено огляд відкритих джерел інформації - офіційного інформаційного ресурсу «Луганський інформаційний центр» ЛНР в розділі «Прес-центр» досліджені фактичні дані про дії ОСОБА_12 як міністра охорони здоров`я ЛНР про повідомлення початку прийому в ЛНР психологів по кризисній допомозі (скріншот№3), повідомлення, відеоматеріали про участь ОСОБА_5 як міністра охорони здоров`я ЛНР (ім`я, посада позначені в тексті оголошення на сайті та на табличці під час виступу особи), про хід дитячої диспансеризації на території ЛНР ( скріншот № 4,5,6,7,8),

протокол огляду відкритих джерел інформації від 06.04.2023 року, відповідно до якого встановлено з відкритих джерел інформації законодавчу базу, якою в своїй діяльності керується ОСОБА_13 , на посаді міністра охорони здоров?я «ЛНР». Зазначена законодавча база функціонує на тимчасово окупованій території Луганської області, що окупована армією РФ. Так, оглянуто сайт «Колегии юристов Донбасса» у мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8 на якому знаходиться «Постановление от 12.01.2016 №11» «Об утверждении Положения о ІНФОРМАЦІЯ_9 ». Встановлено за допомогою пошукової системи «Google» ( ІНФОРМАЦІЯ_10 посилання на інформаційний ресур, на якому міститься законодавча база так званої «ЛНР» : «Положение о Министерстве здравоохранения Луганской Народной Республики в новой редакции». Після відкриття вказаного посилання (скріншот №2, №3, №4), текст Положення завантажено, збережено та записано на DVD-R диск, що є додатком до даного протоколу огляду відкритих джерел інформації). Оглянуті матеріали, що були використані в протоколі огляду інтернетджерел, збережені та записані на оптичний диск,

протокол огляду відкритих джерел інформації від 30.03.2023 року, відповідно до якого огляд здійснено з відкритих джерел інформації з метою виявлення законодавчої бази, якою в своїй діяльності керується ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді міністра охорони здоров?я «ЛНР», а саме: оглянуто сайт президента РФ у мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 на якому знаходиться « ОСОБА_14 конституционный закон от 04.10.2022 № 6 - ФКЗ» «О принятии в Российскую Федерацию Луганской народной республики и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта - Луганской народной республики». Відповідно до тексту закону Статья 4. Действие законодательных и иных нормативных правовых актов Российской Федерации на территории Луганской Народной Республики 1. Законодательные и иные нормативные правовые акты Российской Федерации действуют на территории Луганской Народной Республики со дня принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образования в составе Российской Федерации нового субъекта, если иное не предусмотрено настоящим Федеральным конституционным законом. 2. Нормативные правовые акты Луганской Народной Республики действуют на территории Луганской Народной Республики до окончания переходного периода или до принятия соответствующих нормативного правового акта Российской Федерации и (или) нормативного правового акта Луганской Народной Республики. 3. Нормативные правовые акты Луганской Народной Республики, противоречащие Конституции Российской Федерации, не применяются,

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023, який проведений зі свідком ОСОБА_15 , відповідно протоколу свідок серед пред`явлених осіб впізнав на фото № 1 знайому йому лікарку на ім`я ОСОБА_5 , з якою він спілкувався під час проживання в місті Луганську, був її пацієнтом. В подальшому в листопаді він побачив в новинах, що ця лікарка залишилась на окупованій території і зараз займає посаду міністра охорони здоров`я ЛНР, потім бачив, що вона в Телеграмі має особистий канал як міністр ЛНР. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023року зі свідком ОСОБА_15 , на роздрукованому фотознімку, позначеному у протоколі під №1, зображено особу громадянку України - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На інших роздрукованих фотознімках під № 2, 3, 4, містяться зображення осіб, які не мають відношення до даного кримінального провадження (статисти),

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023, який проведений зі свідком ОСОБА_16 , відповідно до протоколу свідок серед пред`явлених осіб впізнав на фото № 2 знайому йому лікарку на ім`я ОСОБА_5 , з якою він спілкувався в компанії знайомих в місті Луганську приблизно 10 років тому. В подальшому він дізнався з мережі Інтернет, що вона на даний час займає посаду міністра ЛНР, на відео інтерв`ю в особі, вказаній як міністр він впізнав знайому ОСОБА_5 , в Телеграмі у неї є особистий канал як міністра ЛНР. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023року зі свідком ОСОБА_16 на роздрукованому фотознімку, позначеному у протоколі під №2, зображено особу громадянку України - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На інших роздрукованих фотознімках під № 2, 3, 4, містяться зображення осіб, які не мають відношення до даного кримінального провадження (статисти),

висновок експерта від 06.04.2023 №CE-19/111-23/17852-ФП за результатами проведеної судової портретної експертизи, якою досліджено протокол огляду від 03.04.2023 та носій інформації, які надійшли на експертизу в упакованому вигляді, висновком встановлено, що на відеозаписі під назвою «Відеоматеріали, де присутня ОСОБА_5 »

у часовому проміжку відтворення починаючи з 00 хв. 01 сек. по 03 хв. 42 сек. та на фотокартці з назвою «Фото ОСОБА_5 - 5» зображена одна й та сама особа,

повідомлення про підозру від 14 квітня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_5 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих чи адміністративно - господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави - агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України. Вказане повідомлення з викладенням суті обставин було розміщено в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) від 14.04.2023, а також розміщено повістку про виклик ОСОБА_5 як підозрюваної для отримання особисто повідомлення про підозру, допиту та проведення інших процесуальних дій у кримінальному провадженні,

протокол огляду від 14.04.2023 тексту оголошення про повідомлення про підозру, змісту повістки про виклик до слідчого для допиту на 17.04.2023 о 10.00 год. в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) від 14.04.2023, до протоколу додано роздруківки вказаного випуску газети з оголошеннями,

протокол огляду від 14.04.2023 тексту оголошення про повідомлення про підозру, змісту повістки про виклик до слідчого в статусі підозрюваної для допиту на 17.04.2023 о 10.00 год. на офіційному сайті «Офіс Генерального прокурора»,

рапорт старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України від 14.04.2023, відповідно до якого при пошуку абонента в доступних месенджерах мобільного зв`язку користувача вказаного номера не знайдено, повістку на ім`я ОСОБА_5 залишено також в поштовій скринці за адресою знаходження квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , яка за вказаною адресою відсутня, повістки слідчого про виклик підозрюваної до слідчого на 17, 18,19 квітня 2023 року, а також повідомлення про підозру та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки з електронної поштової скриньки було надіслано на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка є так званою офіційною електронною адресою підконтрольного окупаційній адміністрації держави - агресора незаконного органу влади так званого «Міністерства охорони здоров`я ЛНР», який очолює ОСОБА_5 , до якої та має особистий доступ, до рапорту додано роздруківку скріншотів екрану мобільного пристрою та службового ПЕОМ при здійсненні повідомлень,

копія особової картки ОСОБА_5 , сформованої Державною міграційною службою України, картка підтверджує, що остання є громадянином України, уродженкою міста Стаханов Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вони узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України за ознаками добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Також стороною обвинувачення під час досудового розслідування використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема повідомлення про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування, повістки про виклик відповідно до вимог ч.8 ст. 135 КПК України були опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України вручені захиснику.

Так, згідно з протоколом огляду від 14 квітня 2023 року, підтверджено публікацію повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_5 на 17.04.2023, 18.04.2023, 19.04.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, що підтверджує дотримання умов чинного законодавства щодо повідомлення особи про здійснення відносно неї кримінального провадження та необхідності явки до уповноваженої особи органу досудового розслідування.

Протоколом огляду від 14 квітня 2023 року підтверджено публікацію повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_5 на 17.04.2023, 18.04.2023, 19.04.2023 в газеті «Урядовий кур`єр», що підтверджує дотримання умов чинного законодавства щодо повідомлення про здійснення відносно неї кримінального провадження та необхідності явки до уповноваженої особи органу досудового розслідування.

Копії повісток про виклик підозрюваної до слідчого на 17, 18 та 19 квітня 2023 року, а також повідомлення про підозру та пам`ятки процесуальних прав та обов`язків, з електронної поштової скриньки: ІНФОРМАЦІЯ_13 було надіслано на електронну поштову скриньку: ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка є «офіційною поштовою скринькою» підконтрольного окупаційній адміністрації держави агресора незаконного органу влади так званого «міністерства охорони здоров`я лнр», який очолює громадянка ОСОБА_5 , та до якої, за наявною у матеріалах кримінального провадження інформації, остання має особистий доступ.

Рапортом старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_17 про проведення виклику підозрюваної засобу електронного зв`язку від 03 квітня 2023 року підтверджується, що уповноваженою особою органу досудового розслідування здійснено спроби виклику на відомий телефонний номер, що належать ОСОБА_5 , а також пошуку останньої за вказаними номерами телефонів у мессенджерах для спілкування зареєстрованих користувачів не знайдено.

Рапортом старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_18 від 19 квітня 2023 року підтверджується неприбуття підозрюваної ОСОБА_5 за викликом до органу досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_17 від 19 квітня 2023 року оголошено розшук підозрюваної ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000397 від 19.04.2023 року.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна підтверджує право ОСОБА_5 на майно, розташоване за адресою, за якою вживалися заходи для доставлення повідомлення.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Під час спеціального судового провадження судом вжито заходів про забезпечення доступу обвинуваченої ОСОБА_5 до правосуддя шляхом публікації повісток про виклик в кожне судове засіданні, призначені на 27.07.2023 року, 14.09.2023 року, 16.10.2023 року, 27.11.2023 року, 25.01.2024 року, 22.02.2024 року, 13.03.2024 року, 03.06.2024 року, 26.07.2024 року, в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Захисник ОСОБА_4 здійснював активний захист обвинуваченої, брав участь у досліджені письмових доказів сторони обвинувачення, виступав в судових дебатах.

Таким чином, суд вважає, що в результаті здійснення спеціального досудового розслідування та проведення спеціального судового провадження були дотримані права обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми поза розумним сумнівом для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 , добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 , вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та відсутність обставини, що пом`якшують чи обтяжують її покарання відповідно до вимог ст.66,67 КК України.

Так, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та високу суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, відсутності пом`якшуючих, обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч.5 ст.111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, та з конфіскацією усього майна.

На переконання суду таке покарання ОСОБА_5 , пов`язане з ізоляцією особи, та застосуванням передбачених законом додаткових покарань є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 необхідно обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-23/17852-ФП від 06.04.2023 року необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

З метою забезпечення кримінального провадження обраний стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією усього майна.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у сумі 1510,24 грн.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту її фактичного затримання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 10.10.1975 року у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1