КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/5160/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року клопотання прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 04 липня 2024 року під час проведення обшуку транспортного засобу LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є тесть ОСОБА_10 - громадянин України ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме: на предмети паперові, прямокутної форми за зовнішніми ознаками схожі на долари США, у кількості п`яти штук номіналом 100 доларів США, а також на яких містяться записи, серії та номери, а саме: купюра номіналом 100 доларів США НВ60517223R; купюра номіналом 100 доларів США KK87839517A; купюра номіналом 100 доларів США HB58666079G; купюра номіналом 100 доларів США KB56651247C; купюра номіналом 100 доларів США KC20411870A; конверт білого кольору; транспортний засіб LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке було вилучено 04 липня 2024 року.

27 серпня 2024 року на електронну адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 .

У мотивування скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були дотримані вимоги закону та порушено право ОСОБА_8 на мирне володіння своїм майном.

Уважає, що прокурор, звертаючись з клопотанням, належним чином не обґрунтував підстави та мету накладення арешту, не надав будь-якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна та що вилучені речі можуть містити відомості, які мають значення у кримінальному провадженні.

Вказує, що вилучений автомобіль належить ОСОБА_8 , який у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним чи свідком, до вчинення кримінального правопорушення жодним чином не причетний, автомобіль не зберіг на собі сліди злочину.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти поданої скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000810 від 26 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.

В ході обшуку транспортного засобу LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , проведеного 04 липня 2024 року, було виявлено та вилучено: предмети паперові, прямокутної форми за зовнішніми ознаками схожі на долари США у кількості п`яти штук номіналом 100 доларів США, а також на яких містяться записи, серії та номери, а саме: купюра номіналом 100 доларів США НВ60517223R; купюра номіналом 100 доларів США KK87839517A; купюра номіналом 100 доларів США HB58666079G; купюра номіналом 100 доларів США KB56651247C; купюра номіналом 100 доларів США KC20411870A; конверт білого кольору; транспортний засіб LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 .

04 липня 2024 року вказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000810, про що слідчим винесено відповідну постанову.

05 липня 2024 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000810 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна в ході обшуку транспортного засобу LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного 04 липня 2024 року, а саме на: предмети паперові, прямокутної форми за зовнішніми ознаками схожі на долари США у кількості п`яти штук номіналом 100 доларів США, а також на яких містяться записи, серії та номери, а саме: купюра номіналом 100 доларів США НВ60517223R; купюра номіналом 100 доларів США KK87839517A; купюра номіналом 100 доларів США HB58666079G; купюра номіналом 100 доларів США KB56651247C; купюра номіналом 100 доларів США KC20411870A; конверт білого кольору; транспортний засіб LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою збереження речових доказів, оскільки такі могли бути об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року клопотання прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 04 липня 2024 року під час проведення обшуку транспортного засобу LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є тесть ОСОБА_10 - громадянин України ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме: на предмети паперові, прямокутної форми за зовнішніми ознаками схожі на долари США, у кількості п`яти штук номіналом 100 доларів США, а також на яких містяться записи, серії та номери, а саме: купюра номіналом 100 доларів США НВ60517223R; купюра номіналом 100 доларів США KK87839517A; купюра номіналом 100 доларів США HB58666079G; купюра номіналом 100 доларів США KB56651247C; купюра номіналом 100 доларів США KC20411870A; конверт білого кольору; транспортний засіб LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 .

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000810 від 26 червня 2024 року та яке виявлено і вилучено 04 липня 2024 року під час проведення обшуку транспортного засобу LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є тесть ОСОБА_10 - громадянин України ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме: на предмети паперові, прямокутної форми за зовнішніми ознаками схожі на долари США, у кількості п`яти штук номіналом 100 доларів США, а також на яких містяться записи, серії та номери, а саме: купюра номіналом 100 доларів США НВ60517223R; купюра номіналом 100 доларів США KK87839517A; купюра номіналом 100 доларів США HB58666079G; купюра номіналом 100 доларів США KB56651247C; купюра номіналом 100 доларів США KC20411870A; конверт білого кольору; транспортний засіб LEXUS RX400H, д.н.з. НОМЕР_1 , з тих підстав, що вказані предмети могли бути об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні предмети та речі мають відношення до кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначені предмети та речі, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що прокурор, звертаючись з клопотанням, належним чином не обґрунтував підстави та мету накладення арешту, не надав будь-якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна та що вилучені речі можуть містити відомості, які мають значення у кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане у клопотанні та вилучене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянта на те, що вилучений автомобіль належить ОСОБА_8 , який у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним чи свідком, до вчинення кримінального правопорушення жодним чином не причетний, автомобіль не зберіг на собі сліди злочину не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3