ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1964/24 Справа № 205/2091/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янське Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.10.2019 року за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений з випробувальним терміном на 2 роки. На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.04.2021 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, направлено для відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі. Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2024 р. зараховано у строк відбуття покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.09.2022р. строк перебування під вартою з 01.06.2020 р. по 18.01.2021 року включно,

у провадженні за клопотанням засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу України (далі - КК)

за участю:

прокурора ОСОБА_8

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.10.2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки. На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.04.2021 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, направлено для відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі. Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2024 р. зараховано у строк відбуття покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.09.2022р. строк перебування під вартою з 01.06.2020 року по 18.01.2021 року включно. Початок строку відбуття покарання з 07.05.2021, кінець строку - 20.10.2024.

22 лютого 2024 року ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Оскарженою ухвалою суду відмовлено ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання. В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що 07.05.2023 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг, засудженому було відмовлено у направленні матеріалів щодо застосування до нього ст. 82 КК, як такому, що не став на шлях виправлення. 07.01.2024 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг, а саме звільнення засудженого умовно-достроково від подальшого відбування покарання було відмовлено. Згідно з довідкою про стягнення та заохочення, за час відбуття покарання до засудженого застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, що в свою чергу свідчить про відсутність позитивних змін в особі та поведінці засудженого, його відношенню до відбування покарання та вчиненого злочину. За таких підстав, суд вважає, що засуджений не став на шлях виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в особі та поведінці ОСОБА_7 відсутні позитивні зміни та він не став на шлях виправлення. Хоча первісно, перебуваючи в установі виконання покарань, ОСОБА_7 порушував режим відбування покарання, за що на нього було накладено 22 стягнення, в подальшому його відношення змінилося до вчиненого і у засудженого є три заохочення, що свідчить про наявність позитивних змін і він став на шлях виправлення. Тому вважає, є всі підстави для задоволення клопотання засудженого.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні засуджений в режимі відеоконференції та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив відмовити в її задоволенні.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисту про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.

З матеріалів провадження та звукозапису судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого ОСОБА_7 , дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підтвердження того, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим до нього не можуть бути застосовані положення ст. 82 КК.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 82 КК заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для застосування ст. 82 КК є не формальний сплив певного строку покарання, а те, що засуджений став на шлях виправлення, що довів своєю поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).

Захисник в апеляційній скарзі стверджує, що засуджений, хоча первісно і порушував відбування покарання, за що мав 22 стягнення, став на шлях виправлення, про що свідчить наявність позитивних змін в його особі та поведінці, а також наявність трьох заохочень.

Водночас вказані твердження спростовуються матеріалами особової справи.

Так, за змістом характеристики на ОСОБА_7 , останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 11.05.2021, під час утримання в Дніпровському УВП № 4 характеризувався посередньо з 07.06.2021 відбуває покарання в ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)", порушував режимі відбування покарання, за що мав 22 стягнення та має 3 заохочення, працевлаштований на виробництві установи. Серед засуджених не конфліктний, у відношенні до представників адміністрації намагається проявляти тактовність та дотримуватися правомірних і ввічливих взаємовідносин, до виконання вимог персоналу установи ставиться сумлінно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. Засуджений підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує передачі. Засуджений бере участь в реалізації програми диференційованого впливу, однак заняття за програмою не відвідує, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність та ініціативи щодо підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Засуджений під час відбування покарання перебуває на обліку як особа, яка схильна до членоушкодження.

07 травня 2023 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг відповідно до ст. 82 КК відмовлено ОСОБА_7 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що не став на шлях виправлення.

07 січня 2024 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг відповідно до ст. 81 КК відмовлено ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Згідно з характеристикою засуджений індивідуальний план виховної роботи виконує на 40 відсотків.

Таким чином, однією з передумов для застосування положень ст. 82 КК є те, що засуджений став на шлях виправлення, що довів своєю поведінкою і ставленням до праці. Проте, з матеріалів справи видно, що протягом всього часу відбування покарання до засудженого застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, він має 22 стягнення, що дає підстави для висновку, що засуджений не став на шлях виправлення, не довівши це своєю поведінкою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини у провадженні, належним чином врахував дані про особу засудженого, зокрема його поведінку протягом всього строку відбування покарання, його ставлення до праці та робіт з благоустрою і дійшов правильного висновку про відсутність позитивних змін в його особі та поведінці.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 7, 9, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4