Справа № 191/343/21
Провадження № 1-кп/191/18/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001300 від 13 грудня 2020 року відносно:

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Новомиколаївка, Новимиколаївського району Запорізької області, яка має середню освіту, не працює, заміжня, має на утриманні дітей: сина ОСОБА_4 2020 року народження, сина ОСОБА_5 2021 року народження та доньку НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима.

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2020 року близько 20 години 00 хв. ОСОБА_3 , перебувала в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_1 . В цей час, ОСОБА_3 побачила, як з двору будинку АДРЕСА_3 вийшла ОСОБА_9 . З метою вчинення конфлікту з ОСОБА_10 , ОСОБА_3 підійшла до останньої та між ними виник словесний конфлікт, в ході якого між ними розпочалася штовханина в процесі якої, утримуючи одна одну впали на землю, таким чином, що ОСОБА_9 перебувала лежачи спиною на землі, а ОСОБА_3 перебувала поверх неї, сидячи на нижній частині ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_3 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з метою реалізації якого, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дістала з кишені куртки, одягненої на ній розкладний ніж, та утримуючи ніж в правій руці лезом вниз, хаотично нанесла 12 ударів ножем в область черевної порожнини, грудної клітини, живота, ліктя та коліна потерпілої ОСОБА_9 , чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, ускладнених правобічним гемотораксом та проникаючих колото-різаних поранень передньої і правої бокової поверхонь живота з ураженням печінки, шлунка та великого сальника та внутрішньочеревною кровотечею, які за своїм характером та у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також тілесних ушкоджень у вигляді сліпих колото-різаних поранень м`яких тканин правого ліктьового та правого колінного суглобі, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинувачену ОСОБА_3 ) ОСОБА_12 винною у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а її умисні дії, що виразилися в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються доказами у їх сукупності, дослідженими судом у судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину за ч.1 ст. 121 КК України визнала повністю зазначила, що не мала наміру на вбивство потерпілої, щиро розкаюється, просила в неї вибачення, готова частково відшкодувати моральну шкоду. Крім цього суду пояснила, що 13.12.2020 року, у вечірній час до неї додому прийшла потерпіла ОСОБА_9 , яка є колишньою співмешканкою її чоловіка, і зайшла у двір та гукала її свекруху ОСОБА_13 . Вона вийшла та штовхнула потерпілу в плечі, щоб ОСОБА_9 очікувала за каліткою, потім вийшов її чоловік ОСОБА_14 і сказав, щоб вона зайшла в будинок, а потерпіла вийшла з двору. Вона зайшла в будинок та у неї з чоловіком розпочалась сварка, з приводу того, що ОСОБА_9 заходить до них у двір. Вона зібрала речі і хотіла піти з дому, так як приревнувала потерпілу до чоловіка, але чоловік почав вихвачувати речі та не пускати. Далі вона викликала поліцію, коли поліція приїхала, її чоловік погодився на те, що вона піде, далі вона вийшла на вулицю та на узбіччі чекала таксі, потім побачила потерпілу, яка виходила від своєї сестри ОСОБА_15 , яка проживає у сусідньому будинку. ОСОБА_9 підійшла до неї, взяла її за комір і штовхнула на землю, вони почали битися, тримаючи один одного за волосся, потерпіла, знала, що ОСОБА_3 вагітна, але сидячи зверху на ній, в області живота, тягнула її за волосся до себе та не відпускала, потім ОСОБА_3 скинула її з себе та дістала з кишені ніж та почала наносити потерпілій удари, куди саме вона не бачила, приблизно в область живота. Кількість ударів також не рахувала, вбивати ОСОБА_9 вона не хотіла, тільки хотіла, щоб остання її відпустила. Потім потерпіла схопилась за лезо ножа, рукою, порізала руку та відпустила її. ОСОБА_3 побачила на верхній правій частині живота потерпілої кров та сказала: « ОСОБА_16 відпустити, я надам тобі допомогу». Потерпіла перестала тримати її за волосся і відпустила, вона одразу побігла у двір до її сестри ОСОБА_17 , щоб надати першу допомогу. Постукала у вікно до ОСОБА_15 і одразу відкрила двері та схватила полотенце і попросила взяти простирадло. Одразу підбігла до потерпілої та намагалась полотенцем перетягнути та зупинити кров. Ніж взяла вдома для самозахисту, так як збиралася їхати в ломбард у нічний час у Запорізьку область. Далі з дому вийшов її чоловік та побачив, що потерпіла лежить на землі, в області живота в неї кровотеча, вона попросила його викликати швидку, але швидка вона їхала довго, працівники поліції приїхали швидше. Ніж ОСОБА_3 викинула у будматеріали, які лежали у дворі, потім показала саме куди працівникам поліції. Зазначила, що в цей вечір випила 3 пляшки алкогольного напою «Шейк»

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона раніше була знайома з обвинуваченою. Чоловік обвинуваченої батько її дітей. 13.12.2020 року вона вийшла з будинку своєї сестри та на вулиці зустріла ОСОБА_3 , яка почала їй погрожувати, підбігла до неї та штовхнула, вони обидві впали на землю та потерпіла почала держати ОСОБА_3 , щоб вона заспокоїлась, але та в свою чергу тримала потерпілу за підборіддя та почала наносити удари ножем по області живота та сміятись. Далі вона відчула як біжить кров та сильно болів живіт, удари обвинувачена наносила часто та швидко. Вона сіла, підняла одежу побачила рани і спитала у ОСОБА_3 , «що та накоїла». Потім вона лежала з закритими очима, чула тільки як обвинувачена сказала, що потрібно викликати швидку. В лікарні провела 10 днів, потім 40 днів на амбулаторному лікуванні. Зазначила, що не знала, що ОСОБА_3 , була вагітна, остання повинна нести відповідальність за свої вчинки та отримати сувору міру покарання. Підтримала свій цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 247000 грн., оскільки внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень, вона втратила здоров`я, а їй необхідно утримувати дітей. Матеріальні збитки в сумі 6516, 70 їй відшкодовано повністю обвинуваченою та 3000 грн. відшкодовано в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою потерпілої та сусідкою обвинуваченої. 13.12.2020 року, приблизно о 19 год. 00 хв. до неї прийшла її сестра ОСОБА_9 на каву, вони посиділи, поспілкувались та десь біля 20 год. 00 хв., вона пішла додому. Далі через 15-20 хв., у двері постукала ОСОБА_3 та сказала, «бери рушник бо Люба впала». Обвинувачена схватила рушник та вибігла на вулицю до потерпілої, побачила, що в останньої кров на животі, в цей час обвинувачена прикладала полотенце до живота потерпілої та казала: « ОСОБА_16 тільки не вмирай, ОСОБА_19 скору визвав, зараз тебе зашиють, буде все добре». Вона спитала в ОСОБА_3 , що це вона вдарила її ножем,потерпіла відповіла, що так. ОСОБА_18 спитала чи визвав хтось швидку допомогу, обвинувачена сказала, що так, при цьому обвинувачена була дуже злякана та плакала. Син свідка почав також перев`язувати рани потерпілій. Зазначила, що потерпіла не розказувала про конфлікт з ОСОБА_3 . Також зазначила, що родина обвинуваченої у той же день надала 1000 грн., на лікування потерпілої, а наступного дня ще 2200 грн.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що він є співмешканцем обвинуваченої та також знайомий з потерпілою 13.12.2020 року, потерпіла ОСОБА_9 зайшла до них у двір та вона з обвинуваченою ОСОБА_3 почали сваритися, він їх розняв, потерпіла пішла додому, а в нього з обвинуваченою виникла сварка, остання його приревнувала до ОСОБА_9 та почала збирати речі, щоб разом із сином піти з дому. Він не пускав обвинувачену, тоді вона викликала поліцію. Сина він залишив вдома, а обвинувачена почала збирати речі та викликала таксі, щоб поїхати з дому. Далі вона вийшла з дому, потім він вийшов за нею та побачив за двором потерпілу, яка лежала на землі, у якої на животі була кров та одразу викликав швидку допомогу та поліцію. ОСОБА_3 була налякана, плакала, побігла до сестри потерпілої за рушником та почала прикладати рушник до живота потерпілої, щоб надати останній допомогу. Потім прийшла сестра потерпілої, її чоловік та батьки чоловіка. ОСОБА_3 погроз не висловлювала, ножа в її руках він не бачив.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачена є його невісткою, а з потерпілою у його сина немає ніяких стосунків. Так 13.12.2020 року, син забіг до хати та попросив телефон викликати швидку допомогу, бо Віка ( ОСОБА_3 ) підрізала ОСОБА_22 ( ОСОБА_9 ). Вийшовши на вулицю побачив як потерпіла лежала на землі і його дружина перев`язувала їй живіт рушником. Віку вже його син забрав до хати. В руках у обвинуваченої він нічого не бачив, йому сказав син, що остання підрізала ОСОБА_22 . Обвинувачена сильно плакала та шкодувала, про те що зробила.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачена її невістка, а потерпіла, колишня співмешканка її сина. У грудні 2020 року, в період часу з 18 год. по 19 год. вся сім`я була вдома, її син - ОСОБА_19 покликав в двір та сказав, що прийшла ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_3 не хотіла, щоб я виходила. Потерпіла сказала, що батьком дитини обвинуваченої є не її син (обвинувачена на той час була вагітна). Далі потерпіла з обвинуваченою почали сваритися, потім вийшов син ОСОБА_23 та розборонив останніх, обвинувачену забрав до хати, а потерпіла пішла з двору. Потім обвинувачена та син свідка посварилися, обвинувачена викликали таксі та хотіла поїхати з дому разом із дитиною. ОСОБА_19 пішов забрав дитину до будинку та вийшов на вулицю за обвинуваченою. Потім забіг до хати і попросив рушник, сказав, що Віка підрізала ОСОБА_22 . ОСОБА_23 , коли вибігла на вулицю та побачила, що біля калітки на землі лежить ОСОБА_9 , в неї на животі кров. Обвинувачена, де була не пам`ятає. Потім вона перев`язала останню. Як та чим ОСОБА_3 наносила удари, вона не бачила.

Експерт ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що експертиза проводилась за даними медичної документації і всі дані були отримані з клінічних даних. Підтвердив свій висновок наданий під час досудового розслідування.

А також дослідженими у судовому засідання письмовими доказами по справі:

-протоколом огляду місця події від 13.12.2020 року та фототаблицями, відповідно якого об`єктом огляду було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та територія розмірами 1х1 метра розташована біля подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , де виявлено на поверхні ґрунту сліди РБК. На території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 мається купа сміття та цегли. При огляді купи сміття виявлено складний ніж. На лезі та рукоятці маються нашарування бруду та слідів РБК ( т.2а.с. 10-15);

-протоколом огляду місця події від 14.12.2020 року та фототаблицями, відповідно якого, було оглянуто речі одягу гр. ОСОБА_9 (т.2 а.с.16-19);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.12.2020 року від ОСОБА_9 , з якого вбачається, що ОСОБА_25 перебуваючи за двором домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де нанесла ОСОБА_9 ножові поранення(т.2а.с. 70);

-висновком експерта № 1038 від 28.12.2020 року, згідно якого кров ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, з ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с. 80-81);

-висновком експерта № 1037 від 28.12.2020 року, згідно якого, при дослідженні зразка крові ОСОБА_25 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В, з ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с. 87-88);

-висновком експерта № 1039 від 06.01.2021 року, згідно якого, досліджені змиви РБК, отримані результати дослідження і групову приналежність крові осіб що проходять по справі, не виключається можливість походження крові на тампоні (об`єкт №1) від потерпілої ОСОБА_9 , оскільки виявлені групові властивості співпадають з груповою характеристикою її крові. Оскільки на цьому сліді не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові гр. ОСОБА_25 , тому можливість утворення вказаних слідів за рахунок її крові можна виключити (т.2 а.с. 93-95);

-висновком експерта № 1039/1 від 12.01.2021 року, згідно якого отримані результати дослідження і групову приналежність крові осіб, що проходять по справі, не виключається можливість походження крові на куртці (об`єкти №№1-17), на штанах (об`єкти №№18,19) від потерпілої ОСОБА_9 , оскільки виявлений антиген Н співпадає з груповою характеристикою її крові. Оскільки в слідах крові об`єктів №№1-19 не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові громадянки ОСОБА_25 , тому можливість утворення вказаних слідів за рахунок її крові можна виключити (т.2 а.с. 97-101);

-висновком експерта № 1039/2 від 16.01.2021 року, згідно якого одержаний результат дослідження не виключає можливості походження слідів крові на куртці (об`єкти №№1-11), светрі-кофті (об`єкти №№ 12-19), футболці (об`єкти №№20-23) та штанах (об`єкти №№24-32) потерпілої ОСОБА_9 , від самої потерпілої ОСОБА_9 , група крові якої співпадає з встановленими на вищевказаних речах груповими властивостями. Походження даних слідів (об`єкти №№1-32) від підозрюваної ОСОБА_25 , основним групоспецифічним антигеном крові якої є антиген А, який не виявлений в даних слідах (об`єкти №№1-32), виключено(т.2 а.с. 103-108);

-постановою про визнання речовими доказами та долучення їх матеріалів кримінального провадження від 28.01.2021 року та квитанцією № 111243, згідно яких визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001300:зразок крові ОСОБА_9 (один паперовий конверт); зразок крові ОСОБА_25 (один паперовий конверт); марлевий тампон з залишками змиву (один паперовий конверт);куртка, светер-кофта та штани ОСОБА_9 (один пакет); куртка та штани ОСОБА_25 (один пакет); розкладний ніж (один паперовий конверт); залишки змивів та витяжок на ниточках марлі з контрольним зразком марлевої серветки (один паперовий конверт)долучити до матеріалів кримінального провадження та передати на зберігання до камери зберігання речових доказів Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області(т.2 а.с. 115-116);

-протоколом слідчого експерименту від 12.01.2021 року та стенограмою до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_25 , під час якого вона розповіла про обставини та вказали обстановку і обставини кримінального правопорушення, що мали місце 13.12.2020 року (т.2 а.с. 117-122);

-протоколом слідчого експерименту від 15.01.2021 року та стенограмою до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 під час якого вона розповіла про обставини та вказали обстановку і обставини кримінального правопорушення, що мали місце 13.12.2020 року (т.2 а.с. 123-126);

- висновком експерта № 24 від 06.01.2021 року, аналізуючи покази потерпілої ОСОБА_9 , викладені у стенограмі проведення слідчого експерименту за її участі від 15.01.2021 року, про механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, можливо відзначити лише часткову відповідність їх та експертних даних, щодо характеру, численності та локалізації, встановлених тілесних ушкоджень, а саме: ймовірна відповідність полягає лише в тій частині, де потерпіла вказує на заподіяння їй тілесних ушкоджень «лівої нижньої частини живота», ножем, який нападниця тримала в правій руці, та коли постраждала перебувала лежачи на спині, обличчям до обличчя нападниці, що сиділа згори. В іншому, потерпіла не вказує хоча б приблизну кількість і напрямки завданих їй ударів, інші травмовані ділянки тіла ( грудна клітка, праві верхня і нижня кінцівки, які згідно медичної документації, також були уражені) (т.2 а.с. 140-146);

- висновком судово-психіатричного експерта №748 від 11.12.2023 року, згідно якого ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого їй діяння не страждала і в теперішній час не страждає. Під час інкримінованого їй діяння вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитована у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с.176-178)

Дослідивши в сукупності безпосередньо зібрані докази, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 у судовому засідання, суд вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченої ОСОБА_3 і її дії помилково кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, оскільки умисел ОСОБА_3 на закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст. 115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Тобто за версією обвинувачення, ОСОБА_3 виконала усі дії, які вважала необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Обвинувачена ОСОБА_3 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, давала послідовні покази про те, що між нею та потерпілою ОСОБА_9 , на ґрунті ревнощів, ще в денний час виник конфлікт, а у вечірній час вона посварилась з чоловіком та зібралась їхати до м. Запоріжжя та стояла за двором і випадково побачила потерпілу, яка вийшла від сестри і в них стався конфлікт, який переріс бійку, під час якої вона завдала потерпілій тілесні ушкодження ножем. При цьому, умислу на позбавлення життя потерпілої вона не мала, вона сама перестав наносити удари потерпілій коли побачила кров, побігла до сестри потерпілої та схватила полотенце та стала прикладати до ран на животі потерпілої, висловлюючи бажання, щоб потерпіла не помирала, що зараз приїде швидка та врятує її, намагалася зупинити кров, попрохала свого чоловіка викликати швидку допомогу. До приїзду швидкої та поліції вона перебувала на місці кримінального правопорушення та не намагалася переховуватися, вказала поліції куди викинула ніж.

Покази обвинуваченої об`єктивно підтверджуються та узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді підтвердила покази обвинуваченої щодо мотивів конфлікту та обставин нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою. При цьому, потерпіла зазначила, що чула, як обвинувачена просила викликати швидку допомогу свого чоловіка. Покази обвинуваченої не суперечать і показам свідка ОСОБА_26 , яка є сестрою потерпілої та суду повідомила, що обвинувачена заскочила до неї в будинок і хоча спочатку сказала, що її сестра впала та потребує допомоги, але коли вона вийшла то побачила, що обвинувачена притулила полотенце до живота потерпілої та висловлювала бажання, щоб потерпіла не помирала, що зараз приїде швидка та врятує її, і потім на її запитання зізналася, що це вона спричинила тілесні ушкодження потерпілій. Також покази обвинуваченої підтверджуються показами свідка ОСОБА_20 , який повідомив суду, що обвинувачена була налякана, плакала, побігла до сестри потерпілої за рушником та почала прикладати рушник до живота потерпілої, щоб надати останній допомогу. Свідок ОСОБА_23 також підтвердила що конфлікт між обвинуваченою та потерпілою, стався з приводу ревнощів і саме потерпіла прийшла до них додому та повідомила, що ОСОБА_14 не є батьком дитини обвинуваченої, що і спровокувало конфліктну ситуацію свідок ОСОБА_21 також повідомив, що обвинувачена сильно плакала та шкодувала, про те що зробила.

Зазначені твердження обвинуваченої стороною обвинувачення не спростованні, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_3 вчинити вбивство ОСОБА_9 і не доведення ОСОБА_3 .В свого наміру на вбивство з незалежних від неї обставин.

Як встановлено в суді, смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала із-за активних дій обвинуваченої ОСОБА_3 , яка самостійно припинила завдавати тілесні ушкодження потерпілій та побігла до сестри потерпілої щоб взяти рушник та почала надавати ОСОБА_9 допомогу, намагаючись зупинити кровотечу, покликала ОСОБА_27 , попрохала свого чоловіка ОСОБА_20 викликати швидку, в результаті чого ОСОБА_9 каретою швидкої допомоги було доставлено до лікарні, де їй надали професійну медичну допомогу. З показань обвинуваченої та потерпілої, свідків, які узгоджуються з іншою сукупністю доказів, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 добровільно припинила свої протиправні дії. В цей час потерпіла перебувала у свідомості та для обвинуваченої було очевидним, що від її протиправних дій смерть не настала. Хоча, в разі наявності у обвинуваченої ОСОБА_3 умислу саме на настання смерті потерпілої, вона мала об`єктивну можливість довести умисел до кінця, продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілій та зникнути з місця злочину, залишивши потерпілу одну, у нічний час, зимою на вулиці, на холодній землі, та не повідомивши про це її сестру, та не просила б свого чоловіка викликати швидку допомогу.

На переконання суду, добровільне припинення обвинуваченою ОСОБА_3 протиправних дій, надання потерпілій допомоги, забезпечення виклик карети швидкої медичної допомоги, тобто бажання усунути негативні наслідки та вчинення активних дій спрямованих на недопущення розвитку негативних наслідків, в тому числі і смерті потерпілої - беззаперечно вказує на відсутність умислу у ОСОБА_3 на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та на помилкову кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Судом враховано, що ОСОБА_3 , під час сварки, яка переросла в бійку спричинила потерпілій ОСОБА_9 12 ударів ножем, але вони були нанесені хаотично в різні частини тіла, і хоча і віднесені до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і лише ушкодження м`яких тканин ліктьового суглобу та правого колінного суглобу є легкими та непроникаючими, але поведінка обвинуваченої після завдання тілесних ушкоджень потерпілій, ставлення обвинуваченої до вчиненого не свідчать про спрямованість умислу обвинуваченої ОСОБА_3 на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 . Дії обвинуваченої повністю охоплюються диспозицією ч.1ст.121 КК, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані досудовим слідством за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.

На переконання суду, добровільне припинення протиправних дій, надання потерпілій допомоги, забезпечення виклику швидкої медичної допомоги, тобто бажання усунути негативні наслідки та вчинення активних дій спрямованих на недопущення розвитку негативних наслідків, в тому числі і смерті потерпілої - беззаперечно вказує на відсутність умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Як роз`яснює Пленум Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» в п. 4: «Особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.»

В п. 22 вказаної Постанови зазначається, що для розмежування ст. 115та ст. 121 КК України, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З урахуванням вищевикладеного, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що провина обвинуваченої доведена повністю, оскільки дослідженні вищезазначені докази отриманні у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

За вимогами ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем мешкання, заміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей, доглядає матір похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього догляду. Обвинувачена щиро розкаялася, негативно оцінила вчинене нию кримінальне правопорушення, яке вчинене із за ревнощів, у стані алкогольного сп`яніння, добровільно відшкодувала матеріальну шкоду та 3000 грн моральної шкоди, вчинила злочин в стані вагітності, що надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння, яке інкриміноване ОСОБА_3 , виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший, а тому є можливим призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України, та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у вигляді 3 років позбавлення волі.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття, вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та часткове відшкодування збитків, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей:сина ОСОБА_4 2020 року народження, сина ОСОБА_5 2021 року народження та доньки ОСОБА_28 2022 року народження.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, та те, що обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенню, вперше притягується до кримінальної відповідальності, її активну поведінку щодо усунення негативних наслідків від її протиправних дій та вчинення активних дій спрямованих на недопущення розвитку негативних наслідків, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , яка за місцем мешкання характеризується посередньо, щиро розкаюється, суд вважає можливим, на підставі ст.69 КК України, призначити обвинуваченій ОСОБА_3 основне покарання за частиною 1 статті 121 КК України нижче від найнижчої межі, що є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Позицію потерпілої, щодо призначення найсуворішої міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, але вона не має вирішальне значення, оскільки міра покарання визначається судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України майнова, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, в редакції на момент вчинення ДТП, визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільний позов заявлений потерпілою повинен бути співмірним спричиненій шкоді. ОСОБА_9 в наслідок злочину отримала тяжкі та легкі тілесні ушкодження, що спричинили моральні та фізичні страждання. Потерпіла пережила емоційний стрес, що призвело до появи психоемоційних змін, отримала тілесні ушкодження у вигляді не відновленого стану здоровя, з урахуванням встановлення вини обвинуваченої, обґрунтування заподіяних моральних збитків, характеру вчиненого злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, вбачається необхідним задовольнити частково в сумі 147000 грн, оскільки ОСОБА_9 не надано суду доказів про необхідність тривалого лікування, також часткове задоволення позову буде відповідати принципам справедливості та розумності.

Речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

У строк покарання ОСОБА_3 зарахувати попереднє ув`язнення в період з 14.12.2020 року до 09.04.2021 року.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити їй покарання, на підставі ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання.

У строк покарання ОСОБА_3 зарахувати попереднє ув`язнення в період з 14.12.2020 року до 09.04.2021 року.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 моральну шкоду в розмірі 147000 (сто сорок сім тисяч) грн.

Речові докази:

-зразок крові ОСОБА_9 (один паперовий конверт); зразок крові ОСОБА_29 (один паперовий конверт); марлевий тампон з залишками змиву (один паперовий конверт); куртка, светер-кофта та штани ОСОБА_9 (один пакет); куртка та штани ОСОБА_29 (один пакет); розкладний ніж (один паперовий конверт); залишки змивів та витяжок на ниточках марлі з контрольним зразком марлевої серветки (один паперовий конверт), які зберігаються в камері зберігання речових доказів Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області(т.2 а.с. 115-116) знищити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій

та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1