Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1523/24
Провадження № 1-кп/542/136/24
В И Р О К

Іменем України

03 жовтня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 28 липня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , уродженця АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який займається підприємницькою діяльністю, є студентом 2-го курсу Полтавського державного аграрного університету, одруженого, який має на утриманні дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

15 серпня 2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 28 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта у відповідному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року призначено судовий розгляд кримінального провадження, прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_4 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

27 липня 2024 року близько 21 год 00 хв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували на території поряд із магазином «Продукти», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ними відбулася словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 та, стоячи позаду останнього, кулаком правої руки наніс один удар в область його потилиці, від удару ОСОБА_4 не втримав рівноваги та впав передньою частиною свого тіла на асфальтобетонне покриття дороги, обпершись при цьому правим ліктем та правим коліном. Після того як ОСОБА_4 піднявся, ОСОБА_5 підійшов до нього та, знаходячись в положенні стоячи навпроти, кулаком правої руки наніс один удар в область нижньої губи ОСОБА_4 , від чого він, не втримавши рівновагу, впав задньою частиною свого тіла на асфальтобетонне покриття дороги.

Відповідно до висновку експерта від 31 липня 2024 року у ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден: в ділянці проміжної частини нижньої губи зліва, на задній поверхні правої ліктьової ділянки, на передній поверхні правої колінної ділянки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною 1 статті 125 КК України, а саме: нанесення потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. ОСОБА_5 підтвердив факт його скоєння за обставин, викладених вище, наголосивши на повній відповідності дій, вчинення яких йому інкримінується в обвинувальному акті, обставинам, за яких це відбувалося.

Зазначив, що усвідомлює неправильність своїх дій, однак зазначив, що потерпілому не завдані значні тілесні ушкодження, з огляду на що відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, завданої потерпілому.

Прокурор просив проводити розгляд справи відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти розгляду справи відповідно до частини 3 статті 349 КПК України не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_4 проти розгляду справи відповідно до частини 3 статті 349 КПК України не заперечував.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, ОСОБА_5 визнав себе винним, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Судом роз`яснено, що у такому випадку, обвинувачений буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Таким чином, суд, обмеживши дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити ОСОБА_5 покарання за частиною 1 статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Потерпілий ОСОБА_4 проти запропонованої прокурором міри покарання не заперечував.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, проти запропонованого прокурором покарання не заперечував.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 2 статті 12 КК України, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 125 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачений є раніше до кримінальної відповідальності не притягався (а.с. 73 - зі звороту).

Відповідно до інформації КНП «Новосанжарська центральна лікарня» від 02.08.2024 року № 6970/115/123/06-24 ОСОБА_5 у лікаря нарколога і у лікаря психіатра під наглядом не перебуває (а.с. 72).

Надаючи оцінку такій обставині, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, що зазначена в обвинувальному акті, суд зазначає таке.

Суд констатує, що «щире каяття» у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, однак така обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, судом встановлено, що ОСОБА_5 не звертався до потерпілого щодо добровільного відшкодування моральної шкоди, не намагався відшкодувати самостійно моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, із вибаченням до потерпілого не звертався як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Судом встановлено, що обвинувачений одружений, на утриманні має дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 68), та малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 67), займається підприємницькою діяльністю (а.с. 69).

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирішення цивільного позову

20 серпня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , за змістом якої ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду у розмірі 40000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн (а.с. 14-19).

В обґрунтування зазначеної позовної заяви позивач вказав наступне.

У зв`язку із вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, а саме: нанесенням ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 , останньому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких ОСОБА_4 зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та приниженням честі та гідності.

Душевні страждання ОСОБА_4 полягали у появі почуття страху повторення насильства. Після спричинення йому тілесних ушкоджень він став тривожним, настороженим та недовірливим. Він відчуває почуття приниження та сорому. На глибину його душевних страждань впливає те, що нанесення тілесних ушкоджень йому відбулось на очах його дружини та інших людей. Нанесені ОСОБА_5 тілесні ушкодження негативно вплинули на стан здоров`я потерпілого, на його сон, психологічний стан.

У зв`язку з цим потерпілий вказав, що знаходиться під впливом великого психологічного напруження, що супроводжується гнітючими думками про несправедливість вчинку.

Зазначив, що вчинення обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації його звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя.

З огляду на викладене, потерпілий просив стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду, що оцінена ним у розмірі 40000 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката, який підготовив позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 8000 грн.

29 серпня 2024 року ОСОБА_5 подав до суду відзив на цивільний позов, за змістом якого він позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, просив позов залишити без задоволення, а витрати на правничу допомогу залишити за ОСОБА_4 (а.с. 41).

В обґрунтування своїх заперечень проти позову, цивільний відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, оскільки завдані ним тілесні ушкодження потерпілому спровоковані агресивною поведінкою самого ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, який погрожував ОСОБА_5 та його сім`ї розправою та побиттям. Своїми діями обвинувачений заспокоїв потерпілого. Також, цивільним позивачем наголошено, що потерпілим не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди, а посилання на душевні страждання та поганий сон є загальними фразами, що не підкріплені жодними доказами.

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн, цивільний відповідач зазначив, що такі витрати не підтверджені дійсною оплатою, так як копія квитанції до прибуткового касового ордеру не підтверджує дійсність оплати витрат на правничу допомогу саме позивачем. Також вказано, що не надано документів на підтвердження витраченого часу адвоката для написання позовної заяви, що було оцінено ним на суму 8000 грн. Вказав, що ОСОБА_4 міг не витрачати такі кошти, а звернутись до вторинної (безоплатно) правової допомоги. Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

04 вересня 2024 року від представника ОСОБА_4 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 47-52), за змістом якої цивільний позивач проти відзиву заперечував, посилаючись на такі обставини та аргументи.

Зокрема, представником ОСОБА_4 акцетовано увагу на тому, що жодних доказів, які б підтверджували обставини перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та здійснення ним погроз розправи з його сім`єю досудовим слідством не встановлено. Поведінка обвинуваченого, спрямована на виправдання нанесення тілесних ушкоджень, вказує на те, що останній не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та на шлях виправлення не став.

Обґрунтовуючи розмір заявленої моральної шкоди в сумі 40000 грн, представник цивільного позивача навів аргументи, які є аналогічними тим, що зазначені у відзиві на позов.

Відносно заперечень ОСОБА_5 в частині витрат на правничу допомогу, яку цивільний позивач просив стягнути з обвинуваченого, у відповіді на відзив зазначено, що у зв`язку з позицією відповідача (обвинуваченого), викладеною у відзиві, цивільний відповідач був змушений відреагувати на це подачею відповіді на відзив. За написання та подачу даної відповіді на відзив цивільний позивач поніс витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. Таким, чином сукупний розмір витрат на правничу допомогу становить 12000 грн. Витрати цивільного позивача на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними, та не є такими, що спрямовані на збагачення.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні цивільного позову поклався на розсуд суду.

Надаючи оцінку цивільному позову, суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши подані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Частинами 2 та 3 статті 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Частиною 1 статті 127 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь - яка інша фізична чи юридична особа має право на будь - якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку вимозі потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, в розмірі 40000 грн, суд зазначає таке.

Моральна шкода обґрунтована фізичним болем та стражданнями, яких ОСОБА_4 зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та приниженням честі та гідності, і які полягали у появі почуття страху повторення насильства, тривожності, настороженості та недовірливості, наявністю почуттів приниження та сорому, виникненням гнітючих думок про несправедливість вчинку.

На думку суду, вимога потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що у ході вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_5 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох саден: в ділянці проміжної частини нижньої губи зліва, на задній поверхні правої ліктьової ділянки, на передній поверхні правої колінної ділянки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Суд доходить висновку, що дії обвинуваченого спричинили потерпілому моральні страждання через фізичний біль, страх, інші переживання, пов`язаних з ушкодженням здоров`я. Враховуючи глибину душевних страждань, характер вчинених відповідачем протиправних дій, що призвели до заподіяння шкоди, вимоги розумності та справедливості, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, розмір моральних збитків слід визначити в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку вимогам цивільного позивача про стягнення зі цивільного відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою представника у справі, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (статті 91 КПК України).

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.08.2024 у справі № 521/3869/22.

Цивільним позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_8 від 17 серпня 2024 року (а.с. 23), копію додатку до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 17 серпня 2024 року (а.с. 24), в якому зазначено найменування робіт/зміст послуг підготовка (написання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов в порядку статті 128 КПК України у кримінальному провадження № 0000126 від 28.07.2024), 4 години, сума, яка підлягає до сплати 8000 грн (а.с. 24), копію квитанції № 1 до прибуткового касового ордера від 17.08.2024 - прийнято від ОСОБА_4 за написання позову, сума 8000 грн (а.с. 25).

Також, 04 вересня 2024 року на підтвердження понесених ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу додатково надано: копію додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 17 серпня 2024 року (а.с. 55), в якому зазначено найменування робіт/зміст послуг підготовка (написання) та відправка (відповідач та до суду) відповіді на відзив обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_5 в судовій справі № 542/1523/24 (кримінальне провадження № 0000126 від 28.07.2024), 2 години, сума, яка підлягає до сплати 4000 грн, копію квитанції № 2 до прибуткового касового ордера від 29.08.2024 - прийнято від ОСОБА_4 за написання та подачу відповіді на відзив обвинуваченого, сума 4000 грн (а.с. 56).

З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 12000 грн підтверджені належними документами, є співмірними, відповідають обсягу послуг і витраченому часу за надання таких послуг, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн, з розрахунку: 12000 грн (сума сплаченого гонорару адвокату) х 12,5 % (відсоток задоволених позовних вимог).

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373 та 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , - моральну шкоду в сумі 5000 грн (п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Відповідно до статті 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному статтею 376 КПК України.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Резолютивна частина вироку проголошена судом на підставі частини 15 статті 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_9