печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000199,

ВСТАНОВИВ:

До провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 23.02.2024 в рамках кримінального провадження № 0000199 від 01.09.2023.

Адвокат ОСОБА_3 в своїй скарзі посилається на відсутність складу інкримінованого кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4 , порушення процедури повідомлення про підозру.

Адвокат ОСОБА_3 просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_4 , складене слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП України в м. Києві ОСОБА_5 за погодженням із прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 23.02.2024 у кримінальному провадженні № 0000199 від 01.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про розгляд скарги за її відстуності, вимоги визначені у скарзі підтримує, просить задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено.

Вивчивши матеріали судового провадження, приходжу до наступного.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю на стадії досудового розслідування кримінальних проваджень.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржене процесуальне рішення - повідомлення про підозру.

В провадженні слідчих Печерського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000199 від 01.09.20230 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

23.02.2024 відносно ОСОБА_4 було складене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Вказане процесуальне рішення складене слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП України в м. Києві ОСОБА_5 за погодженням із прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .

Відповідно до змісту повідомлення про підозру ОСОБА_4 підозрюється у тому, що « ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_8 , маючи на меті вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, які виражались у привласненні, розтраті та заволодінні майном АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» (), шляхом зловживання службовим становищем, у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не раніше листопада 2021 року, маючи на меті безперервне отримання доходів злочинним шляхом, організували стійке злочинне об?єднання, спільно з членами якої, вчинили ряд кримінальних правопорушень на території міста Києва.

Крім того, ОСОБА_9 сама та спільно з ОСОБА_4 надавала вказівки ОСОБА_10 підготувати та видати зі сховища цінностей та коштів АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» кошти невстановленій особі. В свою чергу ОСОБА_10 : «діючи згідно розподіленими їй функціям у складі стійкого злочинного угрупування, виконала раніше надану їй вказівку…», «надала доручення старшому касиру відділу касових операцій відділення «Київська РД АТ УКРБУДІНВЕСТБАНК ОСОБА_11 , матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, підготувати та видати невстановленій досудовим розслідуванням особі, зі сховища цінностей….», «після чого, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, невстановлена досудовим розслідуванням особа передала грошові кошти в розмірі… ОСОБА_4 , яка в свою чергу розпорядилася ними на власний розсуд».

Пункт 14 ч. 1 ст. 3 КПК України визначає, що притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається персоніфіковане кримінальне переслідування такої особи. Згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною та етапом більш широкого поняття «обвинувачення».

Положення КПК України хоча і передбачають можливість оскарження на стадії досудового розслідування повідомлення по підозру, однак не визначають перелік підстав для скасування слідчим суддею повідомлення по підозру.

У той же час, підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що прямо визначено в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Для повідомлення особі про підозру, виходячи з принципу презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка виключала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

На момент винесення рішення про повідомлення про підозру у сторони обвинувачення має бути достеменне переконання, що: відсунуті всі можливі, в тому числі і взаємовиключні версії у справі; усі версії у справі, включаючи алібі підозрюваного, всебічно перевірені; усі версії, крім однієї - про винуватість підозрюваного, - спростовані зібраними доказами, а версія про винуватість особи знайшла підтвердження системою незаперечних доказів; у справі зібрано таку сукупність допустимих та достовірних фактичних даних (доказів), яка дає змогу дійти однозначного висновку про вчинення злочину чи іншого кримінального правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, та виключає будь-які сумніви щодо її вини (сама особа, яка притягається до відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість); відсутність обставин, що виключають кримінальну відповідальність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено в процесі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.

Зважаючи на це закон не містить однозначних вказівок на те, на якому саме етапі кримінального провадження має бути повідомлено про підозру, орієнтуючи слідчого та прокурора на фактичні обставини справи - тоді, коли буде достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того системне тлумачення загальних засад кримінального провадження та нормативних положень, які стосуються інституту підозри (ст.ст. 276-278 КПК України), дозволяють дійти до висновку, що підставами для скасування повідомлення про підозру можуть бути як обставини, що мали місце на момент повідомлення про підозру (зокрема, неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру, недотримання належної процедури вручення, відсутність достатніх доказів для такого повідомлення тощо), так обставини, що виникли після повідомлення про підозру і свідчать про те, що у подальшому застосуванні цього інституту відпала необхідність (зокрема, нові докази, що беззаперечно виключають подію або склад кримінального правопорушення, наявність нових процесуальних обставин, що унеможливлюють подальше кримінальне переслідування, тощо).

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У постанові від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала наступне щодо дотримання належної правової процедури під час здійснення кримінального провадження. У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності. Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

До матеріалів судового провадження надано висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, виконаної за зверненням адвоката ОСОБА_3 , на підставі Законів України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 23.10.2023 № 126/172-е, складеного фахівцями Інституту держави і права імені В.М. Корецького Національної академії наук України, відповідно до якого, згідно чинного законодавства, Статуту та Положення про Наглядову раду АТ «Укрбудінвестбанк», Наглядова рада вказаного банку, а також її голова і члени позбавлені права здійснювати поточне управління банком.

Вiдтак, у ОСОБА_9 , як Голова Наглядової ради, та ОСОБА_4 , як член Наглядової ради під час виконання ними своїх функціональних обов`язків у Наглядовій радi Банку, не передбачені повноваження щодо поточного управління Банком та надання вказівок підрозділам першої лінії контролю для виконання завдань з даних питань, в тому числі i Голові Правління, Першому заступнику та заступникам голови Правління, щодо управління поточною діяльністю Банку. Зокрема, вказана заборона стосується i вказівок щодо розпорядження готівковими коштами Банку, що знаходяться в касах Банку.

Зазначене підтверджується й поясненнями в.о. Голови Правління Банку - ОСОБА_12 , заступника Голови Правління Банку - ОСОБА_13 , першого заступника голови Правління Банку - ОСОБА_14 , начальника відділу інкасації ОСОБА_15 , які, відібрані захисником в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Слідчий суддя, вважає слушними доводи сторони захисту що, вказані дії ОСОБА_4 не містять в собі об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого . 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, а саме привласнення, розтрати та заволодіння майном Банку, оскільки у ОСОБА_4 відсутні повноваження, як службової особи, щодо розпорядження матеріальними цінностями Банку.

В частині доводів скарги щодо дотримання процедури повідомлення про підозру приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру особисто не було вручено ОСОБА_4 через те, що вона на момент складання повідомлення перебувала за межами України.

Відповідно до рапорту оперативного працівника, установлено, що 22.01.2024 ОСОБА_4 перетнула державний кордон України на виїзд.

Повідомлення про підозру було складено 23.02.2024, тобто більше ніж через місяць після того, як ОСОБА_4 покинула територію України.

Таким чином слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_4 перетнула державний кордон 22.01.2024 саме з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 7 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 566 КПК особа, яка перебуває за межами України, для провадження слідчих чи інших процесуальних дій на території України, викликають повісткою на підставі запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу.

Згідно до ч. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р. кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання.

Таким чином оскільки ОСОБА_4 на той час перебувала за кордоном, то єдиною належною процедурою його повідомлення про підозру було здійснення такого повідомлення в порядку міжнародного співробітництва, передбаченому ч. 7 ст. 135, ч. 1 ст. 566 КПК України.

Оскільки ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру у визначений законом порядку, тому остання не набула статусу підозрюваної особи.

Стороною обвинувачення не додано належних доказів того, що ОСОБА_4 була обізнана про наявність кримінального провадження, а також про вимогу слідчого з`явитися до сторони обвинувачення для проведення слідчих чи процесуальних дій. Так само відсутні й відомості на підтвердження того, що остання ухилялася від такого виклику.

Слідчий не вручив повідомлення про підозру ні ОСОБА_16 , ні уповноваженій особі житлово-експлуатаційної організації за місцем її проживання або адміністрації за місцем її роботи, як цього вимагає Кримінальний процесуальний кодекс України.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що доводи, викладені в скарзі адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження.

Поряд з цим, не підлягають задоволенню вимоги захисника щодо зобов`язання внесення відомостей про скасування повідомлення про підозру до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки кримінально процесуальним законом не визначено механізм реалізації таких дій.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 24, 28, 42, 36, 40, 46, 303, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -.

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000199 - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_4 , складене слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП України в м. Києві ОСОБА_5 за погодженням із прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 23.02.2024 у кримінальному провадженні № 0000199 від 01.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскарження безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1