Справа№ 953/5683/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт з угодою при визнання винуватості у кримінальному провадженні № 00004307 від 14.06.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, військовослужбовця, призваного під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді: гранатометник 2-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим була досягнута.

Судом встановлено , що :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.12.2022 № 350, солдата ОСОБА_5 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29.03.2024 № 82, солдата ОСОБА_5 , призначено на посаду гранатометник 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в України з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України Про Національну гвардію України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Однак, ОСОБА_5 під час проходження військової служби у складі 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України 28.05.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 28.05.2024 приблизно о 10 год. 45 хв. командиром 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підполковником ОСОБА_6 , у місці дислокації підрозділів частини, в районі розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), військовослужбовцям 1 та 3 рот 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у тому числі гранатометнику 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення солдату ОСОБА_5 , доведено бойове розпорядження командира 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 05/645 від 28.05.2024, а саме: для посилення існуючих позицій, та переваги у вогневому ураженні противника, вибути в район АДРЕСА_3 із завданням: виявлення та знищення противника, покращення тактичного положення підрозділів наших військ.

Однак, ОСОБА_5 , будучи невдоволеним цим наказом щодо вибуття в район АДРЕСА_3 із завданням: виявлення та знищення противника, покращення тактичного положення підрозділів наших військ, перебуваючи у місці поруч із військовою частиною НОМЕР_2 НГУ у Київському районі м. Харкова, 28.05.2024 орієнтовно о 10 год. 45 хв., діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

21.06.2024 між обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_4 , та прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 00004307 від 14.06.2024, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до угоди обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також узгоджене покарання, та надана згода обвинуваченого на його призначення.

Так, враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання

ОСОБА_5 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Крім того, відповідно до положень ст. 62 КК України сторони погодились замінити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 узгоджену міру покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнанні винуватості та наполягає на затвердженні угоди.

Захисник ОСОБА_4 підтримала позицію свого підзахисного, просила затвердити угоду та призначити узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

21.06.2024 сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він відповідно до службової характеристики характеризується формально позитивно, не відповідає займаній посаді, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, військовослужбовець, призваний під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , перебуваючий на посаді: гранатометника 2-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , має місце постійного проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Згідно медичної характеристики, ОСОБА_5 перебуває під медичним наглядом лікарів в/ч НОМЕР_2 з грудня 2022 року. На первинному медичному огляді по прибуттю в військову частину, скарг на стан здоров`я не заявляв. ЗЧМТ, припадки, сноходіння, енурез заперечує. За результатами огляду був визнаний здоровим. 15.01.2023 отримав поранення та був доставлений до ЛСБ Рай-Олександрівка, діагноз: ВТ. Акубаротравма. Забій правого колінного суглобу. Виписаний 16.01.2023.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те що ОСОБА_5 є учасником бойових дій та отримав поранення в ході військової агресії рф.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Суд вбачає наявними підстави, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, застосувати ст. 69 КК України, призначивши покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України, метою призначення покарання, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 15 від 28.12.1996 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходить службу у Збройних силах України, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість, на підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів, та не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 , у вигляді застави слід скасувати, повернувши суму застави заставодавцю ОСОБА_8 .

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 , слід зарахувати термін знаходження його під вартою з 28.05.2024 по 30.05.2024.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 червня 2024 року по кримінальному провадженню № 00004307 від 14.06.2024, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, призначене ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі замінити на узгоджене сторонами покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді застави, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного виконання вироку у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 28.05.2024 по 30.05.2024, із розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Повернути ОСОБА_8 , сплачений розмір застави в сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн., 00 коп., яка була зарахована на депозитний рахунок: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (UA0006674 від 30.05.2024), з призначенням платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі 642/2970/24, платник ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1