ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2272/24 Номер провадження 11-кп/814/2080/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2024 року за №0000085, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ Синельниківського р-ну Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.309 КК України - на 1 місяць арешту;

ч.1 ст.310 КК України - на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробування із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він у середині липня 2024 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 незаконно без мети збуту (для особистого вживання) виготовив і затим зберігав у житловому будинку наркотичний засіб - канабіс, згальною масою 16, 908 г.

Також восени 2024 року ОСОБА_7 на території свого домоволодіння за названою вище адресою незаконно для власного вживання посіяв і затим виростив 47 рослин коноплі.

Ці рослини коноплі й наркотичний засіб були виявлені та вилучені поліцією в ході обшуку за вказаним вище місцем проживання ОСОБА_7 15 серпня 2024 року в період часу з 07 години 25 хвилин до 09 години 42 хвилини.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання та призначити йому покарання за: ч.1 ст.309 КК України - 1 рік пробаційного нагляду, ч.1 ст.310 КК України - 1 рік обмеження волі, ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у вигляді арешту, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК України та може бути обране лише військовослужбовцю, яким не є ОСОБА_7 .

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку прокурора та обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій за: ч.1 ст.309 КК України як незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, ч.1 ст.310 КК України - незаконний посів і вирощування конопель у кількості 47 рослин; виду й розміру призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст.310 КК України, обгрунтованості застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд припустився помилки під час призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України є обґрунтованими.

Виходячи з положень ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України унормовано, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України визнається: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, визначених у ч.2 ст.53 КК України.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України (в чинній, а також діючій на час вчинення кримінального правопорушення та ухвалення оскаржуваного вироку редакції) передбачено покарання у вигляді: штрафу від 1 000 до 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виправних робіт на строк до 2 років; пробаційного нагляду на строк до 5 років; обмеження волі на строк 5 років.

За змістом же ч.1 ст.61 КК України покарання у вигляді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від 1 до 6 місяців.

Проте всупереч викладеним вище нормативним положенням суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді арешту за ч.1 ст.309 КК України, санкцією якої не передбачено можливість призначення обвинуваченому такого виду покарання. Окрім того, арешт як вид покарання застосовується виключно до військовослужбовців, яким не є обвинувачений.

Таким чином, місцевим судом закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а тому зазначена помилка підлягає виправленню в ході апеляційного розгляду.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками, їх обставини й суспільну небезпеку, пов`язані з підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів в Україні та поводження з предметами, які можуть бути сировиною або технологічними компонентами для виготовлення (виробництва) вказаних засобів, особу обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий (а.п.26), не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.30), наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді штрафу в межах санкції цієї норми, остаточне покарання - того виду й розміру, які були визначені судом першої інстанції, а саме поглинувши менш суворе покарання (штраф) більш суворим (обмеженням волі), із подальшим застосуванням до ОСОБА_7 приписів ст.ст.75, 76 КК України.

Такий захід примусу зі способом його виконання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 року пробаційного нагляду з наступним обранням обвинуваченому остаточного заходу примусу із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим є неспроможними.

Так, за ч.1 ст.310 КК України судом першої інстанції призначено обвинуваченому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Відповідно до п.5 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи зі співвідношення, що 1 дню обмеження волі відповідає 1 день пробаційного нагляду. Тобто після здійснення переведення за правилами п.5 ч.1 ст.72 КК України вказані вище покарання (мінімальні за своїм розміром) за санкціями обох норм кримінального закону (ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України) будуть однаковими за видом і розміром, у той час як однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені в максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України (п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»). Принципи ж повного чи часткового складання призначених покарань колегія суддів позбавлена можливості застосувати, так як це погіршуватиме становище ОСОБА_7 без відповідного апеляційного приводу (прокурор не порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції із застосуванням названих принципів складання покарань).

Разом з тим, слід зазначити, що за змістом п.22 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України, коли за кримінальні правопорушення, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, чому і слідує колегія суддів у ході застосування положень ч.1 ст.70 КК України при обранні заходу примусу ОСОБА_7 .

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання - змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

Уважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.310 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції - на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4