Дата документу 30.09.2024 Справа № 320/8116/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8116/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/144/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, інвалід ІІІ групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 4 липня 2018 року по 6 липня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 13080 грн. та моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

4 липня 2018 року, приблизно о 02.20 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи непрямий умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи на ґрунті раптово виниклої з ним та свідком ОСОБА_11 сварки, під час обопільної бійки, з наявної у нього при собі вогнепальної зброї кустарного виробництва, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, з метою вбивства, виконав постріл в область тулуба ОСОБА_10 , заподіявши йому тим самим тілесне ушкодження у вигляді одиночного проникаючого наскрізного вогнепального кульового поранення тулубу з ушкодженням печінки, діафрагми, 12-го ребра справа та нижньої частки правої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та від якого, внаслідок ускладнення його масивною крововтратою, приблизно о 06.20 годині того ж дня, у приміщенні реанімаційного відділення комунальної установи «Територіального медичного об`єднання багатопрофільної лікарні інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області, за адресою: м. Мелітополь, пр. Б. Хмельницького, 46, настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, у невстановлений час, але не пізніше 3 липня 2018 року, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , маючи умисел на носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, зберігав саморобну вогнепальну зброю, а саме:

1. Предмет, схожий на пістолет довжиною 220мм, який є саморобною, однозарядною, гладкоствольною вогнепальною зброєю роздільного спорядження, калібру 6,8мм, а саме саморобним пістолетом. Зброя придатна до здійснення окремих пострілів твердими монознарядами діаметром до 6,8 мм (способом роздільного спорядження). Тверді снаряди, вистріляні з неї, при роздільному спорядженні (будівельно-монтажний патрон бокового бою, калібру 6,8x22мм + картеч діаметром 6,8мм) володіють достатньою вражаючою здатністю та їх питома кінетична енергія вища за граничне значення - 0,5Дж/мм2;

2. Предмет довжиною 174 мм, який є саморобною вогнепальною зброєю, трьох-ствольним дульнозарядним пістолетом шомпольного типу з електро-запаленням, що виготовлений саморобним способом, діаметр каналу ствола 8,5мм. Зброя придатна до здійснення пострілів снарядами діаметром до 8,5 мм.

3. Предмет довжиною 278 мм, який є вогнепальною зброєю, одноствольним дульнозарядним пістолетом із гнотовим запаленням, виготовлений саморобним способом, діаметр каналу ствола 9,5 мм, Зброя придатна до здійснення окремих пострілів снарядами діаметром до 9,5 мм.

Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на носіння та зберігання вогнепальної зброї, продовжував її зберігати за місцем мешкання та носити при собі без передбаченого законом дозволу, де зберігав її без передбаченого законом дозволу до 06.47 години 4 липня 2018 року, до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції при проведенні огляду місця події.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, висновків суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також дане рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а за ч. 1 ст. 263 КК України суд призначив сурове покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він свою вину не визнає, умислу на вбивство людини у нього не було, а 4 липня 2018 року він застосував вогнепальну зброю з метою захисту свого життя та здоров`я від протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які збили його з ніг на асфальт біля під`їзду, коли він вийшов забрати свій телефон після першого конфлікту з ними. Саме через протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він упав на асфальт обличчям вниз, а вони стали наносити йому множенні удари руками та ногами по голові та тулубу. Побоюючись за своє життя, він витягнув зброю та здійснив постріл вверх, з метою налякати своїх кривдників, а не цілеспрямовано у сторону потерпілого, як це зазначено у рішенні суду. Після пострілу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 припинили його побиття та обидва побігли від під`їзду. Дані обставини свідчать про те, що якби він мав умисел на вбивство зазначених осіб, то йому ніщо не перешкоджало це зробити, але я, після того як вони припинили свої дії, більш ніяких дій відносно них не здійснював, тому у нього не було умислу на вбивство людини.

Вважає, що його позиція повністю підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме: висновком експерта № 271 від 30 липня 2018 року, з якого вбачається, що тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися при обставинах, які він показав на слідчому експерименті.

Зазначені обставини також не спростовані і свідком ОСОБА_11 на слідчому експерименті, який підтвердив факт того, що під час конфлікту було здійснено тільки один постріл, але сам механізм цього пострілу він не бачив, а тому не зміг пояснити яким чином було здійснено постріл.

Інших обставин щодо механізму здійснення пострілу у судовому засіданні не встановлено.

Крім того, з висновку експерта № 151 від 9 липня 2018 року вбачається, що йому були спричинені тілесні ушкодження, а саме: синці на голові, на правій ніжній кінцівці, садна на тулубі, садна обох верхніх та правій ніжній кінцівці. У даному висновку експерт зазначив, що дані тілесні ушкодження йому було спричинено 4 липня 2018 року в результаті не менш як восьми травматичних впливів тупими предметами в область голови, тулубу та кінцівок, їх спричинення йому при падінні виключається, що свідчить про те, що мало місце саме його побиття потерпілим та свідком ОСОБА_11 .

Також зазначає, що відповідно до висновку експерта № 560 від 9 серпня 2020 року, у потерпілого ОСОБА_10 , окрім вогнепального поранення, встановлено тілесні ушкодження, а саме: садна на голові, тулубі,та правій верхній та ніжній кінцівки, які могли утворитися як від дії твердих тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, або при ударах о такі предмети, що свідчить про те, що не виключається їх спричинення і при падінні потерпілого.

До того ж, на місці події не було знайдено кулі, якою було спричинено вогнепальне поранення потерпілому, на час повідомлення про підозру не було встановлено, чи є предмети, вилучені у нього, вогнепальною зброєю та чи можливо з даних предметів здійснювати постріли. Також не було встановлено, чи є на даних предметах сліди продуктів пострілу та чи було спричинено тілесні ушкодження потерпілому саме з цієї зброєю, вилученою у нього, а не будь-якою іншою зброєю. Також цей предмет не було визнано речовим доказом.

Про зазначені порушення в частині неповноти досудового слідства він заявляв письмове клопотання, але постановою слідчого йому було безпідставно відмовлено у задоволенні цього клопотання, що грубо порушує його право на захист своїх інтересів.

Звертає увагу, що відповідно до висновку експерта № 2-584 від 21 вересня 2018 року, лише три предмета з чотирьох, вилучених за місцем його проживання, є саморобною вогнепальною зброєю. Натомість даний висновок ніяким чином не підтверджує факт того, з якої саме саморобної зброї було виконано постріл та спричинено тілесне ушкодження потерпілому, яким саме патроном (чи кулею) та з яким діаметром.

Тобто у даному кримінальному провадженні не було встановлено предмет злочину.

Також жодним висновком не встановлено розмір ранового каналу ушкодження, спричиненого потерпілому вогнепальною зброєю, без чого не можливо зробити висновок відносно того, що постріл в потерпілого було зроблено саме з саморобних предметів, вилучених у нього.

Вважає, що свідок ОСОБА_11 є заінтересованою особою, оскільки він також приймав участь у спричинені йому тілесних ушкоджень та здійснив крадіжку належного йому телефону, тому до його показань необхідно поставитись критично.

Посилаючись у вироку на показання свідка ОСОБА_12 суд також не врахував ту обставину, що між бійкою у під`їзді та бійкою біля під`їзду, коли пролунав постріл пройшло не менш як 20 хвилин, що також підтверджує його позицію відносно того, що після першого його побиття потерпілим та свідком ОСОБА_13 він забіг до своєї квартири та знаходився там біля 20-25 хвилин, а тільки потім, коли розумів, що забув свій телефон на лавці, прийняв рішення вийти на подвір`я, з метою забрати свій телефон, вважаючи що його кривдники вже пішли з двору. Але, коли він вийшов з під`їзду, вони чекали його біля дверей та звалили його з ніг на асфальт, та продовжили його побиття руками та ногами.

Вважає, що обставини, встановлені у судовому засіданні, фактично свідчать про те, що він після припинення його побиття підвівся з асфальту та пішов до дому, навіть не підозрюючи про те, що він когось поранив, більше будь-яких дій відносно потерпілого та свідка він не здійснював, що свідчить про відсутність як прямого умислу, так і непрямого умислу на вбивство потерпілого, а його дії були пов`язані тільки з тим, що він є інвалідом, та за станом здоров`я не міг надати своїм кривдникам відповідного спротиву, та злякався того, що вони заб`ють його до смерті.

Зазначені обставини свідчать про те, що неправомірна поведінка потерпілого є обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину, але суд безпідставно не врахував дані обставини, які мають суттєве значення для вирішення цієї справи.

Тому вважає, що є всі підстави для закриття кримінального провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 115 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

З приводу призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України зазначає, що за наявності лише такої кваліфікуючої ознаки даного злочину як незаконне зберігання вогнепальної зброї, суд призначив йому сурове покарання, яке не відповідає його особі та ступеню тяжкості даного кримінального правопорушення.

При призначенні покарання суд належним чином не врахував ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме: він вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності, ніяких негативних наслідків від цього злочину не настало, він є інвалідом 3-ї групи, має протези обох кінцівок ніг, у скоєнні даного злочину щиро розкаявся, зробив на майбутнє відповідні висновки про недопустимість таких дій, за час досудового слідства та судового розгляду справи ніяких порушень не здійснював.

Вважає, що суд безпідставно послався на те, що він негативно характеризується за місцем проживання, оскільки це не відповідає дійсності. Суд у своєму рішенні не зазначив, з яких підстав він не прийняв до уваги позитивну характеристику з місця його проживання, а також те, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 також підтвердили у судовому засіданні, що він позитивно характеризується за місцем проживання, спиртними напоями не зловживає, ні з ким з жильців дома не конфліктує, до всіх відноситься з повагою, завжди веде себе ввічливо та спокійно, що свідчить про необ`єктивне ставлення суду до нього.

Просить вирок в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та ухвали новий вирок, яким кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу злочину, а за обвинуваченням за ч. 1 ст. 263 КК України вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Від потерпілого ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок змінити в частині вирішення питання про речові докази, а саме: повернути йому старт-годинник « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та мобільний телефон «Соні», що належали його сину.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що не мав умислу на вбивство людини, а лише здійснював самозахист від неправомірних дій нападників, які під час інциденту завдали йому тілесних ушкоджень. Наголосив, що намагався вистрілити не в потерпілого, а в повітря, але, лежачи на землі, не міг точно визначити, куди стріляє. Обвинувачений просив скасувати вирок суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та зазначив, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив показання обвинуваченого, не врахувавши досліджені докази, які свідчать про відсутність складу інкримінованого правопорушення в діях обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, заявивши, що обвинувачений не перебував в стані самозахисту, оскільки після бійки цілеспрямовано вийшов з саморобною вогнепальною зброєю та застосував її проти потерпілого. Крім того, прокурор зазначив, що дії потерпілого та свідка під час інциденту не загрожували життю обвинуваченого. Вирок суду вважає законним, обґрунтованим, а тому просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до змісту вироку в обґрунтування висновків щодо доведення інкримінованого обвинувачення суд поклав показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , які згідно висновків суду першої інстанції, доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також судом першої інстанції в основу вироку відносно ОСОБА_7 покладено оцінку документів, які були судом формально перелічені у мотивувальній частині вироку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України із посиланням на наступні докази: витяг з ЄРДР від 04.07.2018 року за ч.1 ст.115 КК України (пр.0002134 т.1 а.с.15) та від 27.09.2018 року за ч.1 ст. 263 КК України (пр.0003132 т.1 а.с.11, 142); інформація адміністрації КУ «МСЕМД» ЗОР про виклик бригади швидкої допомоги 04.07.2018 року о 02:26 год. (т.1 а.с.181-183); протокол огляду місця події з фото таблицями (т.1 а.с.184-229); протокол огляду місця події (т.1 а.с.236); лікарське свідоцтво про смерть №560 від 05.07.2018 р. (т.1 а.с.237); висновок експерта №560 (т.1 а.с.238-245); висновок експерта №151 щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 (т.1 а.с.247-248); висновок експерта №1655 (т.2 а.с.1-3); висновок експерта №1657 (т.2 а.с.5-6); висновок експерта №1656 (т.2 а.с.8-10); постанови про визнання речовими доказами речей ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.11-12); свідоцтво про смерть ОСОБА_10 (т.2 а.с.17); протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 з відеозаписом (т.2 а.с.19-30); висновок експерта №272 (т.2 а.с.31-32); протокол затримання ОСОБА_7 від 04.07.2018 року (т.2 а.с.33); повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 05.07.2018 року (т.2 а.с.39-41); протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 з відеозаписом (т.2 а.с.42-53); висновок експерта №271 (т.2 а.с.54-55); висновок судово-психіатричної експертизи №378 (т.2 а.с.56-60); повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 (т.2 а.с.61-63); висновок експерта №17-781, 2-656, 2-584 (т.2 а.с.34-98); повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України (т.2 а.с.144-147); копія паспорта ОСОБА_7 та інн (т.2 а.с.148); постанови про визнання предметів речовими доказами та квитанції №18-019, №644-294, №536-294, №611-294; постанова про відмову в задоволенні клопотання (т.3 а.с.67-68).

Однак, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, суд першої інстанції лише перелічив вказані докази, не розкривши їх зміст та не здійснив їх належний аналіз через призму безпосереднього їх дослідження.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 у контексті вказаних досліджених доказів.

Обвинувачений ОСОБА_7 як в судовому засіданні апеляційного суду, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції надав показання, що його дії були спрямовані на захист власного життя та здоров`я від протиправних дій з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які нанесли йому численні тілесні ушкодження під час події.

Згідно з показаннями обвинуваченого, він здійснив постріл із саморобного пістолета не з умислом позбавити життя потерпілого, а з метою припинити напад та уникнути подальшого побиття.

Показання обвинуваченого щодо того, що він здійснив постріл з метою припинення протиправного нападу з боку потерпілого та свідка не отримали належної уваги та оцінки з боку суду.

У вироку суд обмежився лише формальним відображенням цих показань обвинуваченого у вироку, не надавши належної оцінки їх змісту. Суд першої інстанції не дослідив, чи є можливість інтерпретації цих показань у контексті самозахисту, хоча обвинувачений наполягав на тому, що його дії були викликані необхідністю захисту власного життя.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 підтвердив, що під час конфлікту відбувся лише один постріл, однак він не бачив сам момент пострілу і не зміг детально пояснити, яким чином він був здійснений.

Це створює невизначеність щодо того, чи був постріл спрямований безпосередньо на спричинення шкоди потерпілому, чи дійсно обвинувачений стріляв у повітря, як він стверджує.

Слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_7 також не отримав належної оцінки, суд взагалі проігнорував вказаний доказ, лише формально вказавши його в переліку доказів вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що цей експеримент мав значення для встановлення об`єктивних обставин події, однак суд першої інстанції лише формально зазначив про його проведення, не розкривши його змісту і не надавши йому належної ваги.

Приймаючи до уваги встановлені факти неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, який допущено судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 9 КПК України, оскаржуваний вирок, на підставі п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 410, п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 411, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання.

А тому, при новому розгляді суду першої інстанції належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді суду необхідно усунути наведені вище порушення, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно перевірити доводи, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, зокрема дослідити всі докази кримінального провадження, надати оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , обвинувачення ОСОБА_7 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4