Провадження № 1-кс/686/9920/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000147,

встановив:

18.11.2024 р. прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 , за допомогою поштового зв`язку (дата поштового відправлення - 15.11.2024 р.), звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на майно, яке 13.11.2024 р., у ході проведення, у період часу з 07 год. 45 хв. по 08 год. 43 хв., обшуку у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 автокооперативу «Вулкан», що по вул. Фанерній,1А, у м.Київ, було тимчасово вилучено у ОСОБА_3 , зокрема, на: пластиковий лоток, із нашаруванням речовини білого кольору та з речовиною рослинного походження; ваги марки «Domotec»; скляну колбу; картонну коробку, із мірним стаканом та з 5 пластиковими пляшками із невідомою рідиною; пластикову пляшку, об`ємом 18,9 л., із нашаруванням невідомої речовини; номерні знаки до автомобіля - НОМЕР_2 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч.3 ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає. Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє належне обґрунтування, яке значення має майно (речі та речовини, індивідуальні ознаки яких не зазначені), як речові докази, та які обставини (з тих, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню), за допомогою цих доказів, можливо довести у кримінальному провадженні №0000147, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні, в якій також відсутня належна аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей та документу вимогам ст.98 КПК України. Крім того, у клопотанні прокурор просить накласти арешт і на майно, дозвіл на відшукання якого було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, однак, із врахуванням тієї обставини, що факт відшукання зазначених речей саме у вказаному гаражному приміщенні вже зафіксовано у відповідному протоколі обшуку, прокурор не аргументує достатнім чином, яка мета та необхідність арешту вказаного майна.

З матеріалів поданого прокурором клопотання не вбачається необхідність проведення з вилученим майном конкретних слідчих дій, що виправдовувало б таке втручання в права та інтереси власника майна, як застосування арешту майна, потребами досудового розслідування. При цьому слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що будь-яких постанов про призначення у кримінальному провадженні експертиз, об`єктом дослідження яких мали б бути всі вилучені у ОСОБА_3 о. речі та речовини, матеріали, поданого прокурором клопотання, не містять.

Не конкретизує у клопотанні прокурор й майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема, не вказує індивідуальних ознак вилучених під час обшуку предметів (у тому числі й вид, вагу речовин та об`єми рідин).

Також, у клопотанні прокурора йдеться про те, що вилучене у ОСОБА_3 майно, як і приміщення (власник якого не вказаний), в якому проводився обшук, використовувались ОСОБА_3 о. під час вчинення кримінальних правопорушень, однак конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження саме підозрюваним таким майном, з долученням копій документів, на підтвердження вказаних обставин, прокурор у клопотанні не наводить. В тому числі, не долучає до свого клопотання прокурор будь-яких доказів, які б надали можливість слідчому судді перевірити хто в дійсності є власником приміщення, де проводився обшук.

До клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР (на 10 арк.), а також копії: ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку (на 2 арк.); протоколу обшуку (на 4 арк.); постанови про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні (на 1 арк.), інших документів, у тому числі й тих, про які зазначено вище та якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було. У тому числі, не долучає до свого клопотання прокурор і будь-яких доказів на підтвердження того, що всі, з вилучених в ході проведення вказаного обшуку, речі та предмети мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Крім того, з врахуванням положень ч.7 ст.236 КПК України (згідно з якими при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження, крім того, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, а вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном), прокурор у клопотанні не мотивує, яка є необхідність в збереженні речових доказів, саме шляхом накладення арешту на майно (в тому числі, й на речовини, які, ймовірно, можуть бути наркотичними), яке, можливо, й так є вилученим законом з обігу та яке не перебуває у статусі тимчасово вилученого, із врахуванням того, що дозвіл на відшукання цих предметів надавався слідчим суддею під час постановлення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку.

Також, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних особи, якій належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказану особу про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету їх індивідуальних ознак та ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, кому, в дійсності, належить вищевказане майно (у тому числі й номерний знак), з долученням документів, якими представник сторони обвинувачення має обґрунтовувати доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000147, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя