Справа № 366/338/24
Провадження № 1-кп/366/138/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 с-ще. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000005, внесене в ЄРДР 17.01.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижній Новгород, рф, громадянина України, перебуває на посаді директора ПрАТ «Укренергомонтаж», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

1. Зміст клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності

Під час судового розгляду кримінального провадження, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання, у якому просив звільнити його підзахисного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що 17.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні № 0000175, внесеному в ЄРДР 12.03.2019.

Того ж дня, прокурором ОСОБА_6 прийнято постанову про виділення матеріалів досудового розслідування в інше кримінальне провадження. В ЄРДР внесено відомості за № 0000005 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

01.02.2024 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000005 скеровано до суду.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 23.10.2019, для виконання умов договору № 89, ОСОБА_4 , будучи представником підрядника ПрАТ «Укренергомонтаж», з однієї сторони та представник замовника ДСП ЧАЕС з іншої сторони, склали акт приймання-передачі № 20 про те, що ПрАТ «Укренергомонтаж» передає, а ДСП ЧАЕС приймає перераховане актом обладнання згідно з договором № 89 від 28.08.2017 для виконання БМР на об`єкті «Будівництво системи радіаційного контролю СВЯП-1» ДСП «Чорнобильська АЕС».

Тому, захисник стверджує, що оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 за положеннями ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за обвинувальним актом вчинене не пізніше 23.10.2019, то визначений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності минув, що є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що строк притягнення до кримінальної відповідальності зупинявся чи переривався.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_4 не визнає своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, однак це не є підставою для відмови від звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 , як зазначає його захисник, цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою обставиною та наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави. Він бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

2. Позицію учасників кримінального провадження

У судовому засідання захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 підтримав подане клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 також просив задовольнити клопотання захисника. Також зазначив, що провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає, однак у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, просив звільнити його від кримінальної відповідальності та на цій підставі закрити кримінальне провадження.

Додатково, судом роз`яснено ОСОБА_4 суть висунутого йому обвинувачення, а також те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, визначених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на цій підставі в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України не є реабілітуючою обставиною, що він має право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України.

Після зазначених роз`яснень, обвинувачений ОСОБА_4 своєї позиції щодо звільнення від кримінальної відповідальності не змінив.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

3. Оцінка суду

З`ясувавши думку присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 285 КПК України передбачено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (неналежне виконання службовою особою службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді завдання ДСП «Чорнобильська АЕС» матеріальних збитків у розмірі 7 030 948, 63 грн.)

При цьому, зі змісту обвинувального акту вбачається, що такі діяння мали місце не пізніше 23.10.2019.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення діянь, що інкримінуються обвинуваченому) передбачало покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.

За положеннями чинної на той час редакції ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК України визначалось як злочин середньої тяжкості.

В чинній редакції ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК України визначається як нетяжкий злочин.

Змінами в КК України Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 (в редакції від 03.07.2020), крім іншого, в статтях 12, 49 КК України виключено поняття «злочин середньої тяжкості».

Внаслідок змін в КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК України у відповідності до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 5 КК України, за тяжкістю кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України підлягає кваліфікації за чинним положенням ст. 12 КК України як нетяжкий злочин, оскільки внесені в КК України зміни поліпшують становище обвинуваченого, шляхом визнання діянь, які йому інкримінуються як нетяжкого злочину, замість злочину середньої тяжкості, як вони кваліфікувались на час діянь, які інкримінуються обвинуваченому як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини (тобто у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України минуло більше п`яти років, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину (правова позиція, викладена у постанові ВС від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18)

Разом з цим, судом не встановлено обставин та не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК України.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суд зобов`язаний роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду кримінального провадження закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення такої особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання.

Аналогічні висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06.12.2021 у справі № 521/8873/18 (провадження № 51-413 кмо 21)

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18.

Таким чином, розглянувши клопотання захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку присутніх та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який був представлений захисником про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, впевнившись у добровільності такої позиції та усвідомленні ним наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

4. Щодо вирішення питання про стягнення процесуальних витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів є процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374КПК). Оскільки ст.126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, суд робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності

Такі висновки викладені у постанові ВП ВС від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, касаційне провадження № 13-47кс20)

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження.

У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Таким чином, закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого з нереабілітуючих підстав і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє обвинуваченого від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20 (касаційне провадження № 51-2331км21) та від 01.02.2024 у справі № 930/497/23 (касаційне провадження № 51-4798км23).

Згідно з обвинувальним, процесуальними витратами у кримінальному провадженні є:

9152, 64 грн. - проведення почеркознавчої експертизи (висновок експерта від 07.12.2020 № 315/1);

20 000 грн. - проведення судово-економічної експертизи (висновок експерта від 16.04.2020 № 1-16/04/2020-се);

3029,12 грн. - проведення судово-почеркознавчої експертизи (висновок експерта від 15.01.2024 № СЕ-19/111-24/2087-ПЧ)

Разом з цим, стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження не надано документів, які б підтверджували вартість проведених судових експертиз.

Саме по собі зазначення в обвинувальному акті розміру витрат, пов`язаних із залученням стороною обвинувачення експертів без підтверджуючих документів про проведення судових експертиз не є підставою для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат.

Тому, питання про стягнення процесуальних витрат судом не вирішується.

Разом з цим, як зазначено у постанові ВП ВС від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, касаційне провадження № 13-47кс20) не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судом рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

За таких обставин, сторона обвинувачення має право звернутись до суду з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 534 КПК України про вирішення питання щодо стягнення витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, на підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 118, 126, 283-288, 318, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1