09 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Водночас, постановою від 19.08.2024 року слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки діями, передбаченими ч. 2 ст. 364 КК, останньому шкода не завдана.
Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим, просив його скасувати.
У судовому засіданні заявник підтримав скаргу та просив її задовольнити.
Слідчий до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.
Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.
Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.
Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 19.08.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні 0001123 від 19.08.2024 року зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України посадовими особами Запорізької міської ради.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінальних правопорушень зазначив відомості про заподіяння йому шкоди внаслідок протиправних дій службових осіб.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 54 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У силу ч. 2 ст. 55 КПК особою, яка прийняла заяву про визнання певного суб`єкта потерпілим у кримінальному провадженні, має бути вручена останньому пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останньому шкоди не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ч. 2 ст. 364 КК, яка передбачає обов`язкову наявність шкоди інтересам, зокрема, фізичних осіб, що саме по собі свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 від 19.08.2024 у кримінальному провадженні № 0001123 від 19.08.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1