Справа №589/969/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/610/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Шосткинського районного суду Сумської області від 05 березня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій останній, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини, правильність кваліфікацію своїх дій та визнання винуватості, просить змінити вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року в частині призначеного покарання, призначити йому покарання на підставі ст. ст. 69, 75 КК України у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта у сумі 1321 грн. 46 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що в судовому засіданні він свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, обставини викладені в обвинувальному акті підтвердив, надав свідчення про те, що вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки гроші були потрібні на лікування дитини. В судовому засіданні було також допитано ОСОБА_9 , яка підтвердила, що він є батьком малолітньої ОСОБА_10 , займається її вихованням та утриманням.

При цьому, суд першої інстанції хоча і призначив йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, однак, він вважає, що покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки є занадто суворим, з огляду на те, що його сім`я існує за рахунок коштів, які він отримую, працюючи на приватному підприємстві, при цьому, помилково вказано, що він не працює. Мати його доньки ОСОБА_9 має хронічне захворювання, які заважає їй працювати, а тому вона займається веденням господарства та вихованням та доглядом за дитиною, яка, також, хворіє і її лікування потребує значних коштів, крім того, дитина прив`язана до нього і його відсутність тривалий час дуже негативно позначиться на її морально-психологічному стані. Надані ним суду документи свідчать про його увагу до навчання та виховання доньки, на допомогу школі у влаштуванні комфорту для дітей.

Саме з врахуванням зазначеного, на думку апелянта, наявні підстави для призначення йому покарання як з застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від призначеного покарання з випробуванням.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду відносно ОСОБА_8 не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 , 09 січня 2023 року у денний час, маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, діючи повторно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає, незаконно збув ОСОБА_11 три таблетки у блістерах, за що отримав від останнього 300 грн.

У подальшому ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції три таблетки наркотичного засобу «Метадон», який йому незаконно збув ОСОБА_8 , загальною масою метадону (безводної основи) в складі трьох таблеток 0,0660 г., який занесений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 06 травня 2000 року № 770.

В судове засідання ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлений завчасно, у передбачений Законом спосіб, а судова повістка, яка була направлена на відому адресу обвинуваченого повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

При вирішенні питання можливості розгляду даного провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів враховує наступне.

Так, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України», та «Трух проти України»).

У рішенні в справі «Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_8 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває його апеляційна скарга, в судові засідання за викликом не з`являється, судові повістки не отримує, апеляційний суд дійшов висновку, що останній не бажає приймати участь у апеляційному розгляді даної справи.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа перебуває на розгляду в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_8 апеляційної скарги на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року, у відсутність апелянта, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Крім того, колегія суддів зауважує і на те, що в апеляційній скарзі питання про погіршення не ставиться і у даному судовому засіданні приймає участь захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 , який діє виключно в інтересах свого підзахисного.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_13 на підтримку апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, прокурора, яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у даному випадку, достатнім для нього було б покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, але з застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись вимог вищезазначеного кримінального Закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є умисним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, в тому числі, і за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, наявність на його утриманні малолітньої дитини, а також, що останній перебуває на обліку у лікаря нарколога та проходить лікувальну програму.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд визнав та врахував щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , повне визнання ним своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, які обтяжують покарання останнього, судом встановлено не було.

Таким чином, враховуючи усі вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке слід відбувати реально, є законним, справедливим, співмірним характеру вчинених останнім протиправних дій, і вважати таке покарання несправедливим підстави відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину судом було призначено покарання менше, ніж просить у поданій апеляційній скарзі призначити за вказаною статтею сам обвинувачений.

Що стосується доводів апелянта про призначення йому покарання з подальшим його звільненням від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Положеннями ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Усі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а скрутний матеріальний стан його сім`ї, не є беззаперечною обставиною, за якої до ОСОБА_8 можливо було б застосувати положення ст. 75 КК України, при тому, що вказані обставини не були враховані самим обвинуваченим та не стали для нього стримуючим фактором у вчиненні кримінально-караного діяння, за яке передбачено законом покарання виключно у виді позбавлення волі.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання в апеляційній скарзі не наведено, а обставин за яких останнього можливо було б звільнити від відбування такого покарання з випробуванням, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апелянта, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4