Справа № 308/5647/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/433/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та доповненнями до апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002573 від 26.12.2023 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, задоволено.

Продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на період розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 13 вересня 2024 року включно.

Продовжено щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на період розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 13 вересня 2024 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що суд помилково вказує в ухвалі суду, що в нього не погашена судимість, окрім того, суд вказав, що у нього не задовільний майновий стан, при цьому призначив йому заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Звертає увагу, що кримінальне провадження щодо нього надійшло до Ужгородського міськрайонного суду 29.03.2024 та до 18.07.2024 сторона обвинувачення не надала суду ні одного прямого доказу його участі у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Також зазначає, що прокурор свої припущення щодо наявних ризиків не підтверджує документально. Просить суд, змінити ухвалу суду в частині призначеної суми застави з 60 розмірів на 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що суд помилково вказує в ухвалі суду, що в нього не погашена судимість, окрім того, суд вказав, що у нього не задовільний майновий стан, при цьому призначив йому заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Звертає увагу, що кримінальне провадження щодо нього надійшло до Ужгородського міськрайонного суду 29.03.2024 та до 18.07.2024 сторона обвинувачення не надала суду ні одного прямого доказу його участі у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Також зазначає, що прокурор свої припущення щодо наявних ризиків не підтверджує документально. Просить суд, змінити ухвалу суду в частині призначеної суми застави з 60 розмірів на 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що він обвинувачується в інших кримінальних правопорушеннях, які ще не розглянуті судом, однак Вітько стверджує, що дане твердження суперечить нормам презумпції невинності, ст.62 Конституції України, оскільки на сьогоднішній день, що ОСОБА_6 немає жодного обвинувального вироку. Зазначає, що суд безпідставно позбавив його законного права на альтернативний вид запобіжного заходу. Просить суд врахувати те, що раніше він не судимий, майновий стан його незадовільний, відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України та просить визначити йому заставу в мінімальному розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працевлаштованих громадян.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_6 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими (позбавлення волі на строк до 8 років), дані про особу обвинувачених, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілих та свідків, які ще у судовому засіданні не допитувались, оскільки розгляд кримінального провадження ще триває.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, окрім того він вчинив злочин під час дії запобіжного заходу обраного Нікопольським міськрайонним судом в Дніпропетровській області; незаконно впливати на потерпілих та свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, що були допитані під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений знаючи їх прізвища та адреса проживання має реальну можливість спілкуватися з потерпілими та свідками, з метою дачі, зміни ними показів на його користь; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, підтверджується тим фактом, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з корисливих мотивів, ніде не працює, не має доходів, крім того, вчинив нове правопорушення під час дії іншого запобіжного заходу у іншому кримінальному провадженні, зазначені факти свідчать про постійну стійку кримінально-протиправну поведінку обвинуваченого, що дають підстави вважати, що перебуваючи на волі останній може продовжити свою злочинну діяльність. Обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду на тимчасово окупованих територіях, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні не за місцем своєї реєстрації, а у межах Закарпатської області; незаконно впливати на потерпілих та свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, що були допитані під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений знаючи їх прізвища та адреса проживання має реальну можливість спілкуватися з потерпілими та свідками, з метою дачі, зміни ними показів на його користь; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, так як ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у цьому кримінальному провадженні, а також за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у справі № 180/1871/20, та за ч. 1 ст. 263 КК України у справі № 180/136/24, які ще не розглянуті судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відхиляючи доводи апелянтів у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Тому, доводи апеляційних скарг, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу.

Разом з тим, обвинуваченими під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування їх під вартою. На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно останніх у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надано доказів про наявність у них будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання їх під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду, лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час реально продовжують існувати.

Доводи апеляційних скарг про зменшення розміру застави, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі, достатньому для забезпечення належної поведінки обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

При цьому суд першої інстанції визначив обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заставу в межах, визначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024 обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави, що свідчить про закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу та втрати чинності оскаржуваної ухвали.

У зв`язку з наведеним, підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції - немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги, які подали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді