Номер провадження: 11-сс/813/1676/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , та підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 18.10.2024, якою в межах к/п №0000778 від 18.11.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бугруслан Оренбурзької обл. рф, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого завідуючим відділення КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000778 від 18.11.2023 було частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та застосовано стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.12.2024, із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 484 480 грн. та покладенням на останнього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, обґрунтовані тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, підозрою у вчиненні, високою суспільною небезпекою інкримінованого ОСОБА_7 злочину, можливістю ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, відомостями стосовно свідків у даному провадженні.

Окрім того, врахувавши положення ч. 5 ст. 182 КПК України, тяжкість та обставини вчинення злочину, дані, що характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що ризики, які були встановлені слідчим суддею при обранні підозрюваному запобіжного заходу продовжують існувати; ОСОБА_7 виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, спрямованих на оформлення відповідних груп інвалідності в незаконний спосіб, залучив медичних працівників до такої діяльності, створював умови незаконної діяльності шляхом надання вказівок іншим лікарям; кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , має високу суспільну небезпеку, негативно впливає на авторитет країни, послаблює обороноздатність держави під час дії воєнного стану

- слідчим суддею не враховано, що є сумнівними доводи підозрюваного ОСОБА_7 стосовно того, що він, маючи вплив на діяльність інших лікарів, працюючи завідуючим відділенням, отримує заробіток на місяць приблизно 20 000 грн., натомість, підозрюваний проживає в будинку дочки в одному із найдорожчих мікрорайонів м. Одеси; спосіб життя ОСОБА_7 є заможнім, що підтверджується наявністю коштовних речей та предметів (телефон, одежа).

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком в межах досудового розслідування, із визначенням застави в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України є необґрунтованою, натомість, він, в силу своїх повноважень, не мав будь-яких можливостей на встановлення ступеню втрати працездатності особами колегіальним органом МСЕК чи надання відстрочки колегіальними органами ТЦК та СП, оскільки ніколи не був та не є посадовою особою цих органів;

- слідчим суддею не враховано недоведеності органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, зокрема, тривалий час проживає разом із дружиною ОСОБА_11 , офіційно працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, під його опікою перебуває недієздатна особа, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є лікарем, який із самого початку повномасштабного вторгнення на територію України рятує життя поранених захисників, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався; життя ОСОБА_7 у зв`язку із перебуванням в умовах ізоляції та військового стану в Україні перебуває під загрозою;

- слідчий суддя, в порушення вимог ст. 183 КПК України, визначив ОСОБА_7 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу без будь-якого належного обґрунтування.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 зауважив на тому, що на теперішній час ризики, на які посилається слідчий у клопотанні відсутні, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, натомість, у останнього наявні міцні соціальні зв`язки, він одружений, має місце реєстрації, працевлаштований лікарем, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має під опікою недієздатну особу, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався; після сплати застави та звільнення з-під варти ОСОБА_7 не переховувався та добровільно прибув до апеляційного суду; в кримінальному провадженні відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину; пропозиція прокурора стосовно визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не враховує майнового стану підозрюваного та фактичне знаходження на його утриманні хворої особи.

З урахуванням викладених обставин, захисник ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги поданої нею апеляційної скарги та заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 16.10.2024 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України (а.с. 116-131), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, зокрема, роль ОСОБА_7 полягала в безпосередньому формуванні первинного діагнозу, необхідного для направлення ОСОБА_12 як особи із ознаками стійкої втрати працездатності на медико-соціальну експертизу, залученні до своєї злочинної діяльності інших медичних працівників для чіткого підтвердження поставленого ним діагнозу з подальшою передачею всього пакету документів лікарю-невропатологу в КНП «Консультативно-діагностичний центр №20» ОСОБА_13 .

Так, ОСОБА_14 , діючи у групі із ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, виконали всі залежні від них дії, тобто довели свій злочинний кримінально-протиправний умисел, направлений на звільнення ОСОБА_16 від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях в особливий період, тобто завершили дії, направлені на створення всіх реальних умов для уникнення призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_16 , тим самим умисно порушили встановлений законом порядок призову громадян України на військову службу шляхом звільнення від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях, внаслідок чого перешкодили законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період, тим самим знизивши бойову готовність, обороноздатність ЗСУ та створили потенційну загрозу основам національної безпеки України в особливий період.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 1 ст. 114-1 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколом за результатами проведення НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 28.03.2024 (а.с. 51-54); протоколом за результатами проведення НСРД спостереження за особою від 21.03.2024 (а.с. 55-67); протоколом за результатами контролю за вчиненням злочину від 10.10.2024 (а.с. 75-78); протоколами обшуку від 16.10.2024 (а.с. 100-106, 111-115) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри свідчить той факт, що підозрюваний не мав будь-яких можливостей на встановлення ступеню втрати працездатності, колегія суддів зауважує на передчасності таких тверджень, натомість, досудове розслідування зазначеного кримінального провадження на теперішній час триває, органом досудового розслідування здійснюється збір відповідних доказів шляхом проведення слідчих й процесуальних дій, при цьому, відповідно до змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, останньому не інкримінується встановлення ступеню втрати працездатності особами, а інкримінується формування первинного діагнозу, необхідного для подальшого направлення особи на МСЕК.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на недоведеність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком слідчого судді, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, пов`язаного із посяганням на основи національної безпеки України, відповідальність за який передбачена лише у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними свідків у провадженні, внаслідок чого він може вдатись до здійснення впливу на зазначених осіб з метою спонукання їх до зміни показань на його користь.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, колегія суддів вважає слушними твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, зокрема, одружений, офіційно працевлаштований лікарем, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має недієздатну особу під опікою, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, проте зазначає, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що життя підозрюваного ОСОБА_7 в умовах ізоляції та військового стану перебуває під загрозою, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що внаслідок збройного вторгнення рф на територію України під загрозою перебуває життя та здоров`я кожного українця, як тих, хто боронить країну на полі бою, так і тих, хто забезпечує обороноздатність країни працюючі та сплачуючи податки, внаслідок чого зазначена захисником обставина не може бути врахована в якості підстави для висновку про можливість застосування стосовно особи більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та передбачений ч. 1 ст. 114-1 КК України прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, зокрема, в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до праці працівників органів державної влади та створює сумніви у патріотичності та служінню народові України.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим застосування на даній стадії досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Більш того, колегія суддів в цьому контексті окремо зауважує на тому, що вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою).

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування було доведено неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищеназваним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись із доводами прокурора, наголошує на тому, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам обґрунтованості й вмотивованості в частині застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з огляду на таке.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В свою чергу, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

На думку апеляційного суду, визначаючи підозрюваному ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 484 480 грн., слідчий суддя не в повному обсязі дотримався вищезгаданих вимог ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України та не врахував всіх обставин в їх сукупності.

Так, на переконання колегії суддів, з урахуванням обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , вчиненого в умовах воєнного стану та пов`язаного із посяганням на основи національної безпеки України, його активну роль у ймовірному вчиненні вищезгаданого кримінального правопорушення, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, який офіційно працевлаштований завідуючим відділення КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр», одружений та має під опікою недієздатну особу, слугують тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволяють при визначенні підозрюваному ОСОБА_7 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

В контексті надання оцінки майновій спроможності підозрюваного ОСОБА_7 внести відповідний розмір застави апеляційний суд вважає за необхідне окремо зауважити на тому факті, що розмір застави, визначеної оскаржуваною ухвалою слідчого судді (484 480 грн.) був внесений заставодавцями за підозрюваного менш ніж через 2 години після закінчення судового засідання із розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, що підтверджується змістом журналу судового засідання від 18.10.2024 та копіями відповідних банківських квитанцій, що фактично свідчить про відповідний майновий стан підозрюваного.

Разом із тим, слідчий у клопотанні наполягав на визначенні підозрюваному ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу заставу в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, взагалі не обґрунтовуючи такий розмір застави, зауваживши лише на тому, що помірність розміру застави виходить із майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 (а.с. 18).

Прокурор в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, послалась на те, що підозрюваний проживає в одному із найдорожчих мікрорайонів м. Одеси та веде заможній спосіб життя, про що свідчить наявність у його володіння коштовних речей.

В цьому контексті апеляційний суд наголошує на тому, що як органом досудового розслідування, так і прокурором не було доведено належними доказами такий майновий стан підозрюваного ОСОБА_7 , який би дозволяв йому внести запропонований розмір застави, посилання на наявність коштовних речей та проживання у престижному районі міста не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не здобуто доказів придбання саме підозрюваним таких речей, більш того, ОСОБА_7 проживає в будинку доньки.

З урахуванням викладеного, запропонований органом досудового розслідування розмір застави є вочевидь непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 та фактично перетворить застосований стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на безальтернативний.

З огляду на вищезазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,

На переконання апеляційного суду, застава у зазначеному вище розмірі здатна буде, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.12.2024 включно, із визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, апеляційним судом було встановлено, що 18.10.2024 гр. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на підставі оскаржуваної ухвали слідчого судді за підозрюваного ОСОБА_7 було внесено заставу в сумі 350 000 грн. та 134 480 грн. відповідно, що підтверджується банківськими квитанціями, тому колегія суддів, скасовуючи ухвалу слідчого судді від 18.10.2024, вважає, що вказані кошти підлягають поверненню заставодавцям ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2024, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.12.2024, із визначення застави в розмірі 484 480 грн. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 14.12.2024 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 24.10.2024, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у зазначеному розмірі підозрюваного ОСОБА_7 звільнити з-під варти та, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього строком до 14.12.2024 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному ОСОБА_7 наслідки невиконання вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Підозрюваного ОСОБА_7 затримати в залі Одеського апеляційного суду та доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Організацію виконання ухвали апеляційного суду в частині доставки підозрюваного ОСОБА_7 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» покласти на прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси

ОСОБА_6 , внесену на підставі оскаржуваної ухвали слідчого судді відповідно до банківських квитанцій від 18.10.2024, в сумі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) та 134 480 (сто тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. повернути заставодавцям ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відповідно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4