КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/5657/2024 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до - 29 листопада 2024 року включно; ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до - 29 листопада 2024 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (у тому числі тяжких), за вчинення яких їм загрожує покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також матеріали, які характеризують їх, зокрема вік та стан здоров`я, відсутність даних про те, що обвинувачені не можуть утримуватися в умовах слідчого ізолятора; також суд врахував, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 інкримінованих їм кримінальних правопорушень та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується наявністю нового кримінального правопорушення від 26.09.2022 року за ч. 4 ст. 189 КК України, яке надійшло на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва. Ці обставини в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченим, в разі визнання їх винуватими, на переконання суду першої інстанції, підтверджують наявність ризиків переховування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від суду та можливості вчинити інші кримінальні правопорушення, що не дає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 подав аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року скасувати, змінити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі - домашній арешт із забороною покидати місце проживання у період з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв, заставу чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

Доводи апеляційних скарг обґрунтовує тим, що ухвала суду необґрунтована та така, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через грубе порушення судом процесуальних норм при її постановленні. Крім того, на переконання захисника, обраний обвинуваченим запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини і сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінально-процесуальним законом.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до - 29 листопада 2024 року включно; ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до - 29 листопада 2024 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (у тому числі тяжких), за вчинення яких їм загрожує покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також матеріали, які характеризують їх, зокрема вік та стан здоров`я, відсутність даних про те, що обвинувачені не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора; також суд врахував, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 інкримінованих їм кримінальних правопорушень та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується наявністю нового кримінального правопорушення від 26.09.2022 року за ч. 4 ст. 189 КК України, яке надійшло на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва. Ці обставини в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченим, в разі визнання їх винуватими, на переконання суду першої інстанції, підтверджують наявність високого ступеню ризиків переховування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від суду та можливості вчинити інші кримінальні правопорушення, що не дає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані ризики не зменшились та існують до цього часу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційних скаргах захисника доводи щодо наявності підстав для їх звільнення з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та зміни обвинуваченим запобіжного заходу, а тому апеляційні скарги захисника як необґрунтовані задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4