ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/389/24 Справа № 710/134/23 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участі:
прокурорівОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000988 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавка Шполянського району Черкаської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 755,12 грн. на користь держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за те, що 06.12.2022 близько 16 години, зайшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та в ході розмови з останньою біля вхідних дверей в житловий будинок, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, відштовхнув ОСОБА_13 від дверей та проник всередину будинку, де з веранди, відкрито для ОСОБА_13 , викрав належну ОСОБА_11 бензопилу «УРАЛМАШ» ПЦБ 58-3,5, вартістю 1500 гривень, після чого, незважаючи на зауваження та заборону з боку ОСОБА_13 забирати бензопилу, покинув територію вказаного домоволодіння з викраденим майном, пішовши через тильну сторону домоволодіння (через город), чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1500 гривень.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», станом на час вчинення злочину на території України діяв воєнний стан.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просив його змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, пом`якшивши його із застосуванням положень ст. 69-1 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_10 є його односельцем, між ними сталося непорозуміння, останній вибачився перед ним та його дружиною. ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, видав бензопилу працівникам поліції.

Зазначає, що між ним та ОСОБА_10 стався конфлікт, який вони залагодили, претензій до обвинуваченого не має, призначене покарання вважає занадто суворим, тому, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, є всі підстави для пом`якшення призначеного покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просив вирок суду змінити застосувавши ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_10 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на те, що призначене покарання ОСОБА_10 у виді 7 років позбавлення волі є занадто суворим.

ОСОБА_10 не мав умислу на заволодіння чужим майном, він мав намір повернути свої спінінги, які потерпілий не повертав йому близько двох років.

Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_10 добровільно повернув бензопилу і потерпілий будь яких претензій до обвинуваченого не має.

При призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано: визнання вини ОСОБА_10 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, позитивної характеристики з місця проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думка потерпілого.

Зазначає, що наведені обставини в сукупності є пом`якшуючими покарання обставинами та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, тому наявні всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

З урахуванням обставин, що обтяжують покарання та сукупність відомостей про особу обвинуваченого , який характеризується виключно позитивно, думку потерпілого та жителів с. Журавка, суд може вирішити питання про можливість виправлення його без відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_11 , на електронну адресу Черкаського апеляційного суду подав заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутність та про повне підтримання поданої апеляційної скарги, що відповідно до ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , 05.06.2024 - потерпілого ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги захисником та потерпілим, просили їх задовольнити, вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, застосувавши положення ст. 69, 75 КК України; думку прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та частково апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані не в повній мірі.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, їм дана правильна юридична оцінка, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється, тому вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20.03.2024 в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року підлягає перегляду лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За приписами ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 409 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статей 69, 75 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_10 покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, те, що він неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у виді 7 років позбавлення волі, враховуючи фактичні обставини, є явно не справедливим та не відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 судом першої інстанції не враховано його повне визнання вини, активне сприяння обвинуваченого у розкритті кримінального правопорушення, добровільне усунення заподіяної шкоди потерпілому, допомогу ЗСУ.

Зазначені обставини колегія судів визнає пом`якшуючими покарання обставинами та вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави для застосовування положень ст. 69 КК України та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з цим, враховуючи щире каяття обвинуваченого у вчиненому, як пом`якшуючу покарання обставину, похилий вік обвинуваченого, незадовільний стан його здоров`я після контузії, отриманої в зоні АТО в 2016 році, які судом апеляційної інстанції визнаються також пом`якшуючими покарання обставинами, обставини та передумови вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілого, викладену як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_14 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, позитивну характеристику обвинуваченого, клопотання жителів села Журавка, яке підтримане старостою Журавського старостинського округу про зміну вироку суду, призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та про те, що вони поручаються за подальшу поведінку обвинуваченого ОСОБА_14 , колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевикладене, вирок місцевого суду необхідно змінити в частині призначеного ОСОБА_14 покарання з підстав, що передбачені ст.ст. 407-409 ,413, 414 КПК України, та пом`якшити йому покарання за ч.4 ст. 186 КК України з 7 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, до п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки внаслідок незастосування закону про кримінальну відповідальність (ст. 69, 75 КК України) судом призначене покарання ОСОБА_14 , яке внаслідок суворості не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В решті вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання за ч.4 ст. 186 КК України з семи років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пронації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді