ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2930/24 Справа № 204/1861/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 10 жовтня 2024 року з визначенням застави у розмірі 60 560 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання не має, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину. Наведене дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, у тому числі й на території Російської Федерації, враховуючи режим воєнного стану на території України.

Вказує, що доведеним є існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні зважаючи на передбачену КПК України процедуру отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні.

Також зазначає, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватості; конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 ; дані про особу обвинуваченого (його неповнолітній вік, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця проживання, вчинення даного кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023), жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправдано інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відтак слід продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування, кореспондується із суспільним інтересом.

Також вказує, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити на 60 днів, та враховуючи обставини кримінального правопорушення, враховуючи вік обвинуваченого, майновий стан, дані про його особу, ризики кримінального провадження, доцільне визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у розмірі 60560 грн., яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити тсрок на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому запобіжний захід не повязнаий з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що повний текст ухвали суду складено 15.08.2024 року та в цей же день отримано стороною захисту.

Посилається на те, що не можна приймати до уваги вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 року у справі № 204/12423/23, як на обставину, що перешкоджає обрання більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 засуджено за вчинення крадіжки чужого майна на загальну суму 1412,60 грн. Наразі подано клопотання в порядку, передбаченому ст.ст. 537, 539 КПК України, про звільнення ОСОБА_7 від покарання за вироком, у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 74 КК України.

Зазначає, що ризики, зазначені прокурором, на теперішній час значно зменшились.

Вказує, що наказом начальника управління служби у справах дітей від 29.04.2024 року неповнолітнього ОСОБА_7 , позбавленого батьківського піклування, влаштовано до сімє, а тому він має постійне місце проживання та нову сім`ю, повнолітні члени якої зобовязуються вжити заходів з дотримання ОСОБА_7 обов`язків покладених на нього.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, а також продовження існування, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо незаконності ухвали Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року є безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Крім того, ОСОБА_7 є раніше судимою особою, офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, вчинив умисний, злочин проти власності.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що не можна приймати до уваги вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 року у справі № 204/12423/23, як на обставину, що перешкоджає обрання більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 засуджено за вчинення крадіжки чужого майна на загальну суму 1412,60 грн. Наразі подано клопотання в порядку, передбаченому ст.ст. 537, 539 КПК України, про звільнення ОСОБА_7 від покарання за вироком, у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 74 КК України.

В даному випадку, вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 року у справі № 204/12423/23 не скасовано, ОСОБА_7 не звільнено від покарання за даним вироком. Крім того, наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 не була єдиною підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також не є визначальними, з огляду на осбтавини вчиненого злочину, особи обвинуваченого, й доводи апелянта про те, що наказом начальника управління служби у справах дітей від 29.04.2024 року неповнолітнього ОСОБА_7 , позбавленого батьківського піклування, влаштовано до сімє, а тому він має постійне місце проживання та нову сім`ю, повнолітні члени якої зобовязуються вжити заходів з дотримання ОСОБА_7 обов`язків покладених на нього.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197, 199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 4 ст. 186 КК України, що є тяжким злочином, є студентом, не одружений, на утриманні нікого не має, має постійне місце проживання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що застава у розмірі 20 розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн., на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року залишити без змін

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4