ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3531/24 Справа № 172/581/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000051 від 23 квітня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аврамівка Васильківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 22 грудня 2014 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки 6 місяців;

- 18 вересня 2015 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 297 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 рік за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року до відбуття 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком до 06 січня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися та продовжують існувати. Судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, обвинувачений раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та непогашені. Крім того, ОСОБА_4 схильний переховуватися від суду, не має соціальних зв`язків, не працює, постійного джерела доходу не має, характеризується негативно, свідчить про продовження існування ризиків, визначених в п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що не згоден з ухвалою про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не надано вагомих доказів того такої необхідності. Вказує, що перебуває під вартою з 05 травня 2022 року, його справу вже в повному обсязі розглянуто, він не має наміру тиснути на потерпілих та свідків, а також не має намірів вчиняти інші злочини, оскільки він майже не рухається фізично і стан його здоров`я все більше погіршується.

Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши їх доводи, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, обвинувачений раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та непогашені, схильний переховуватися від суду, не має соціальних зв`язків, не працює, постійного джерела доходу не має, характеризується негативно, часто змінює місце проживання, що в сукупності свідчить про продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливати на потерпілих, свідків або інших учасників кримінального провадження, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Разом з цим, слід прийняти до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., де зазначено, що ...ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються .

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою з травня 2022 року, тобто більше двох років, при цьому судове провадження триває.

А тому, такий ризик, як імовірність вчинення тиску на свідків чи інших підозрюваних, за наведених обставин, нівелювався, тому слід визнати, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 з часом зменшилися.

За такого висновку необхідно розглянути можливість застосування до даної особи інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу, а саме з 05 травня 2022 року, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують подальше тримання його під вартою.

Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

В свою чергу сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою вже більше двох років, страждає тяжкими хворобами, переніс інсульт, потребує негайного лікування, яке неможливо отримувати в умовах перебування під вартою.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішенні ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Таким чином, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не в повній мірі з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому та запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Отже, зважаючи на зазначені вище правові позиції, враховуючи перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою вже більше двох років, наявність в нього тяжких захворювань, зменшення ризиків, подальше тримання його під вартою свідчитиме про недотримання конституційних гарантій захисту його прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності).

Таким чином, за наведених обставин, враховуючи особу обвинуваченого, зменшення ризиків, недоведеність прокурором недостатності застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, а також враховуючи відсутність нових ризиків, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, буде відповідати обставинам та завданням кримінального провадження, а також цілком забезпечить виконання ним покладених на нього обов`язків.

За наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановлянням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , - задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000051 від 23 квітня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 06 січня 2025 року включно.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , в строк до 06 січня 2025 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до прокурор або суду у визначений ними час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , з-під варти негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, направивши їм копію цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3