УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 120 241 001 000 041 76 від 15.10.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 зклопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 120 241 001 000 041 76 від 15.10.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України арешту на майно.

На обґрунтування клопотання зазначено, що до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт о/у ВКП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про те, що громадянин ОСОБА_4 займається незаконним переобладнанням, зберіганням та збутом вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та пристроїв на території Шевченківського району міста Києва.

ОСОБА_5 16.10.2024, будучи допитаним у якості свідка пояснив, що на початку жовтня 2024 року на вебсайті військового аукціону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » користувач « ОСОБА_6 », повідомив, що має пістолет-кулемет « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ППШ) 41 року. Під час спілкування з вказаною особою у месенджері «Вайбер» останній надіслав ОСОБА_5 фото стволу вказаної зброї та повідомив, що відсилає вказаний екземпляр частинами.

Під час огляду місця події 18.10.2024 за адресою - АДРЕСА_1 , поблизу відділення «Нової пошти» № НОМЕР_1 у ОСОБА_5 вилучено металевий предмет, схожий на ствол із нарізами, який останній придбав у ОСОБА_4 .

Рішенням слідчого 21.10.2024 вилучене майно визнано речовими доказами.

Керуючись наведеним, прокурор просив з метою забезпечення збереження доказу накласти на це майно арешт.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності, зазначивши, що клопотання підтримує у повному обсязі.

Власник вилученого майна у судове засідання також не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутність, щодо накладення арешту на майно не заперечував.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном серед іншого можуть бути речі, якщо вони виготовлені, пристосовані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправних шляхом.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час огляду, обшуку, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на сторону обвинувачення обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими стороною обвинувачення матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Наданими стороною обвинувачення матеріалами доведено, що вилучений під час огляду металевий предмет, схожий на ствол із нарізами є об`єктом кримінально протиправних дій, отже має доказове значення у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення ініційованого прокурором клопотання.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 241 001 000 041 76 від 15.10.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України арешт на вилучене 18.10.2024 під час огляду місця події за адресою - АДРЕСА_1 , майно, а саме:

-один металевий предмет, схожий на ствол із нарізами.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1