Справа №758/9563/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4447/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0001501, внесене до ЄРДР 03.06.2016 року відносно ОСОБА_7 , за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), закрито.

Витрати в розмірі 3972 грн. 00 коп. віднесено на рахунок державного бюджету.

Вирішено питання про речові докази.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року, скасовано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 пред`явлений до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Згідно ухвали суду, з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), які віднесені кримінальним законодавством до категорії нетяжких злочинів, та за ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), які віднесені кримінальним законодавством до категорії тяжких злочинів, минув строк понад десять років. При цьому, ОСОБА_7 від слідства не ухилявся та до закінчення строків давності нових злочинів не вчиняв, тобто перебіг давності, відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, не зупинявся та не переривався. З огляду на викладене, суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданого клопотання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 рокускасувати частково, як таку яка постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою: звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження №0001501, внесене до ЄРДР 03.06.2016, відносно ОСОБА_7 закрити; витрати в розмірі 3972 грн. 00 коп. на залучення експерта при проведенні комплексної судової хімічної експертизи та експертизи продуктів вибуху (висновок 319223/15-34/5313/5314/16-34 від 01.04.2016) покласти на ОСОБА_7 реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ; в іншій частині резолютивну частину ухвали Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи повідомленим про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, підтримав заявлене клопотання та наполягав на його задоволенні. Наявність зазначених умов стала правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. При цьому, визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Разом з цим, наголошує, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд вірно констатує, що в «в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушення за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), пройшло понад десять років», однак в резолютивній частині зазначає - «Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку із закінченням строків давності», що суперечить положенням ст.ст. 44, 49 КК України. Враховуючи, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, тому в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд мав зазначити, що ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності не за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), а за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення).

Окрім цього, вказує, що суд необґрунтовано постановив рішення в частині відшкодування витрат в розмірі 3972 грн. 00 коп. за рахунок державного бюджету на залучення експерта при проведенні комплексної судової хімічної експертизи та експертизи продуктів вибуху (висновок 319223/15-34/5313/5314/16-34 від 01.04.2016). Так, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не надано жодних мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат, і положення закону, яким він керувався. Прокурор вважає, що зазначені витрати мають бути відшкодовані саме особою, яку звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто ОСОБА_7 . Застосування до ОСОБА_7 більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів провадження, до Подільськогорайонного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001501 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку з закінченням строків давності та зазначив, що своєї вини не визнає, однак будучи психологічно стомленим через тривалий термін розгляду кримінального провадження, будучи обмеженим у нормальному житті через наявність даного кримінального провадження, яке негативно вплинуло, вирішив скористатися своїм правом та звернутися до суду з даним клопотанням.

24 травня 2024 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва задоволено клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0001501, внесене до ЄРДР 03.06.2016 року відносно ОСОБА_7 , за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), закрито.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а саме у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Установивши обставини, що дають підстави для закриття справи (з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі), суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд першої інстанції вірно встановив, що з 19.02.2024 року - моменту вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), які віднесені кримінальним законодавством до категорії нетяжких злочинів, та за ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), які віднесені кримінальним законодавством до категорії тяжких злочинів, минув строк понад десять років. При цьому, ОСОБА_7 від слідства не ухилявся та до закінчення строків давності нових злочинів не вчиняв, тобто перебіг давності, відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, не зупинявся та не переривався.

Також, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції заявив, що його позиція є добровільною і істинною, йому зрозумілі суть і правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, однак просив його звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю,з чим погоджується і апеляційний суд.

Разом з тим, викладаючи зміст резолютивної частини ухвали, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за за дії, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів зазначає, що резолютивна частина судового рішення повинна бути ясною, чіткою, зрозумілою і не допускати неоднозначного тлумачення. Очевидно, що рішення суду першої інстанції, у резолютивній частині якого зазначено про звільнення від кримінальної відповідальності за дії, а не кримінальні правопорушення, не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості та однозначності, а відтак створює невизначеність у стороннього спостерігача.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується процесуальних витрат у кримінальному провадженні слід вказати наступне.

Частиною 1 статті 126 КПК передбачено, що питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до частини 1 статті 118 КПК процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеного в Постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином є необґрунтованими доводи прокурора, про те, що процесуальні витрати мають бути відшкодовані саме особою, яку звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто ОСОБА_7 . Застосування до ОСОБА_7 більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали щодо ОСОБА_7 було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при звільненні від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності, що є підставою для зміни ухвали та часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 285, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Звільнити ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) на підставі ч. 1ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001501, внесене до ЄРДР 03.06.2016 року відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) - закрити.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя