Справа №366/986/24
Провадження №1-кп/366/174/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в смт. Іванків об`єднані матеріали кримінального провадження № 0000203 від 01.11.2023 та № 0000090 від 24.04.2024, з обвинувальним актом та з угодою про визнання винуватості відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Писарівка Кодимського району Одеської області, громадянина України, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч.5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 29 жовтня 2023 року, об 17 годині 36 хвилин, перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння належними ОСОБА_6 грошовими коштами, шляхом вільного доступу, взяв мобільний телефон останнього Samsung Galaxy A04E та використовуючи несанкціонований доступ до раніше встановленого додатку «Приват24» на мобільному телефоні потерпілого, знаючи відповідний пароль доступу, який дає доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТКБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілого, що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілого, з використанням всесвітньої інформаційної системи Інтернет, умисно, підробив електронний платіжний документ платіжне доручення № 472174 від 29.10.2023 у якому зазначив завідомо недостовірні відомості щодо наміру платника ОСОБА_6 з карткового рахунку за № НОМЕР_1 здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів в сумі 10 050 грн. на картку № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , який направив до автоматизованої системи обробки інформації, чим здійснив підробку документа на переказ та використання підробленого документа на переказ.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у незаконних діях на переказ з документами, а саме підробці документа на переказ та його використанні, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 29 жовтня 2023 року, об 17 годині 36 хвилин, перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, взяв мобільний телефон останнього, а саме Samsung Galaxy A04E та володіючи паролем розблокування мобільного телефону, а також паролем до інтернет банкінгу «Приват24», зайшов до приватного кабінету інтернет банкінгу «Приват24» потерпілого ОСОБА_6 , де умисно, таємно, в період воєнного стану із рахунку ОСОБА_6 на власний рахунок перевів грошові кошти в сумі 10 050 грн., таким чином здійснив їх крадіжку та в подальшому грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 29 жовтня 2023 року, об 20 годині 44 хвилин перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння належними ОСОБА_6 грошовими коштами, шляхом вільного доступу, взяв мобільний телефон останнього Samsung Galaxy A04E та використовуючи несанкціонований доступ до раніше встановленого додатку «Приват24» на мобільному телефоні потерпілого, знаючи відповідний пароль доступу, який дає доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТКБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілого, що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілого, з використанням всесвітньої інформаційної системи Інтернет, умисно, повторно, підробив електронний платіжний документ платіжне доручення № 622175 від 29.10.2023 у якому зазначив завідомо недостовірні відомості щодо наміру платника ОСОБА_6 з карткового рахунку за № НОМЕР_1 здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів в сумі 55 800 грн. на картку № НОМЕР_2 належну ОСОБА_5 , який направив до автоматизованої системи обробки інформації, чим повторно здійснив підробку документа на переказ та використання підробленого документа на переказ.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у незаконних діях на переказ з документами, а саме підробці документа на переказ та його використанні, вчиненими повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 29 жовтня 2023 року, об 20 годині 44 хвилини, перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, взяв мобільний телефон останнього, а саме Samsung Galaxy A04E та володіючи паролем розблокування мобільного телефону, а також паролем до інтернет банкінгу «Приват24», зайшов до приватного кабінету потерпілого ОСОБА_6 , де умисно, таємно, повторно, в період воєнного стану із рахунку ОСОБА_6 на власний рахунок перевів грошові кошти в сумі 55 800 грн., таким чином здійснив їх крадіжку та в подальшому грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 29 жовтня 2023 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів вчинив крадіжку мобільного телефону Samsung Galaxy A04E вартістю 3388,24 грн. зі стартовим пакетом мобільного оператора «Лайф» та стартовим пакетом «Київстар», повербанка на 30 000 мАч, які належать потерпілому ОСОБА_6 , чим завдав йому матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 29 жовтня 2023 року, близько 22 години 00 хвилин перебуваючі у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів вчинив крадіжку платіжної банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 та яка відноситься до різновидів офіційних документів.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у таємному викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченому ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 29 жовтня 2023 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у будинку на території відселеного села Нові Шепеличі зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, користуючись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом крадіжки, незаконно заволодів офіційним документом, а саме паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 24.11.1997 року Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у незаконному заволодінні паспортом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченому ч. 3 ст. 357 КК України.

Також, Солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, приблизно о 21 год 10 хв 29.10.2023 самовільно залишив тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_2 зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС та до 23.02.2024 проводив свій час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків і не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби або військової частини, звернення до правоохоронних органів або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викраденнях чужого майна (крадіжках), вчинених повторно в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 200 КК України, тобто у незаконних діях на переказ з документами, а саме підробці документа на переказ та його використанні, ч. 2 ст. 200 КК України, тобто у незаконних діях на переказ з документами, а саме підробці документа на переказ та його використанні, вчинених повторно, ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викраденні платіжної картки, що є офіційним документом з корисливих мотивів, ч. 3 ст. 357 КК України, тобто у незаконному заволодінні паспортом, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 69 238,24 грн на яку заявлено цивільний позов та заявлено цивільний позов на завдану моральну шкоду у розмір 10761,76 грн.

В судовому засіданні 03 грудня 2024 року прокурорм надано угоду про визнання винуватості, відповідно до якої 03.12.2024 року між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , якому на підставі статті 36 КПК України надані повноваження прокурора у вказаному кримінальному провадженні, з однієї сторони, та обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , з іншої сторони, на підставі статей 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Така угода відповідає вимогам статтям 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за частиною п`ятою статті 407 КК України, обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 200, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 200, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185, ч.1 чт. 357, ч.3 ст. 357, ч.5 ст. 407 КК України , на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України зарахувати строк попереднього ув`язнення, а саме тримання під вартою з моменту затримання з 23.02.2024 року, у строк покарання і обвинувачений згодний на призначення названого виду покарання. Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Уточнені позовні вимоги визнав.

Захисник не заперечував проти укладення угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з уточненням позовних вимог, та письмовою згодою на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини четвертої статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між обвинуваченим та потерпілим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 та ч. 5 ст. 407 КК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями частини сьомої статті474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями статей 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Тому слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , якому на підставі статті 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000203 від 01.11.2023р. та №0000090 від 24.04.2024, з однієї сторони, та обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 і призначити останньому узгоджену сторонами міру покарання у виді у виді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України зарахувати строк попереднього ув`язнення, а саме тримання під вартою з моменту затримання з 23.02.2024 року, у строк покарання.

Арешт на тимчасово вилучене майно в ході досудового розслідування, не накладався.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Потерпілим ОСОБА_6 подано до суду цивільний позов, який в подальшому було уточнено в рамках вказаного кримінального провадження про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення, на загальну суму 69238,24 грн., та моральну шкоду в розмірі 10761,76 грн.

Обвинувачений цивільний позов визнав в повному обсязі.

Положеннями статей 127, 128 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно пункту 3 частини першої статті 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

За пунктом 7 частини першої статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно із статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом положень статей 127,128 КПК України, статті 22 ЦК України, сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками.

Зокрема, розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів частини п`ятої статті 128 КПК України, і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

Встановлено, що спричинені ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 майнову та моральну шкоду на загальну суму 80000,0 гривень.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому, з обвинуваченого слід стягнути витрати на залучення експертів.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду, укладену 03.12.2024 року між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , якому на підставі статті 36 КПК України надані повноваження прокурора, у вказаному кримінальному провадженні, з однієї сторони, та обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , з іншої сторони, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч.5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч.5 ст. 407 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000,0 грн.;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавленням волі на строк п`ять років;

- ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000,0 грн;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавленням волі на строк п`ять років;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавленням волі на строк п`ять років;

- ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеженням волі на строк два роки;

- ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеженням волі на строк два роки;

- ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавленням волі на строк п`ять років та два місяці.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з моменту затримання, а саме з 23.02.2024 року.

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 80000,0 (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 вартість проведення судово-товарознавчої експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-23/60720-ТВ від 18.12.2023 року), яка становить 1514,56 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 56 копійок).

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана виключно з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1