Справа № 344/5802/17
Провадження № 1-в/344/252/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника органу пробації: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2017 року за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку;-

В С Т А Н О В И В:

Начальник Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області звернувся із зазначеним вище поданням.

У судовому засіданні представник Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області просила дане подання розглядати за відсутності засудженого, просила подання задовольнити, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому.

Прокурор у судовому засіданні щодо задоволення даного подання не заперечив, вважає, що таке відповідає вимогам чинного законодавства і є обґрунтованим.

Засуджений ОСОБА_5 , повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом у спосіб, визначений ст. 135 КПК, а саме шляхом направлення на адресу зазначену у матеріалах справи судових повісток у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від останнього не надходило.

За вказаних обставини та із врахуванням принципу передбаченого ст.28 КПК України, щодо розумності строків, суд вважає за можливе вирішити питання про звільнення від відбування покарання у відсутності засудженого.

Суд, вислухавши представника Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області та прокурора, дослідивши матеріали подання, приходить до наступних висновків.

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.03.2018 року засудженому ОСОБА_5 замінено несплачену суму штрафу на покарання у виді 50 годин громадських робіт.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому, обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у статті 80 КК України, не вчинить нового злочину.

Одним із видів покарання є громадські роботи (п.4 ч.1 ст.51 КК України), які у розумінні статті 56 КК України є особливою формою державного примусу, що застосовується судом від імені держави з урахуванням принципу необхідності і достатності до особи, винної у вчиненні злочину, та полягають у виконанні у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, є кримінальним правопорушенням.

Особа визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт), матеріали провадження не містять та суду не надано.

У судовому засіданні представник Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» повідомила, що ними взагалі не ініціювалось питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, оскільки це не входить до їх повноважень.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного йому за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 р.) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора та представника пробації, а також те що вирок відносно засудженого ОСОБА_5 не був виконаний протягом більше трьох років, а сам засуджений протягом цього строку не ухилявся від відбування покарання, та не вчинив нового злочину, суд приходить до переконання про можливість та доцільність звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку.

Керуючись ст.80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2017 року за ч.1 ст.185 КК України зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали оголошено 25 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1