Провадження №1-кп/127/562/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000152, які надійшли з Вінницької окружної прокуратури з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 , 22 травня 2022 року близько 13.30 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка знаходиться за адресою: просп. Юності, 18 в м. Вінниця , де очікував громадський транспорт. Через декілька хвилин до зупинки приїхав тролейбус із якого вийшли невідомі особи у яких на той час відбувався конфлікт. У результаті даного конфлікту ОСОБА_9 помітив що у ОСОБА_6 випав мобільний телефон марки «Хіаоті РОСО» у корпусі чорного кольору, в чохлі-книжка.

В цей час в ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, відповідно до Указу президента України від 18.04.2022 № 259.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_6 та оточуючі акцентували увагу на вирішенні конфлікту та не спостерігають за його діями, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном марки «Хіаоті РОСО» у корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_9 вимкнув вищевказаний мобільний телефон, та поклав до кишені куртки, у яку був одягнений та залишив місце скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта № 3521/3522/22-21 від 06.06.2022 вартість мобільного телефону марки «Хіаоті» серії «Росо» моделі «Росо М3 (M2010J19CG)», об`ємом пам`яті 4/128Г6, в корпусі чорного кольору на момент скоєння кримінального правопорушення складала 5 271, 00 гривень, чохлу- книжка HM-NOTE9-4G/POCOM3 до телефона «Хіаоті Росо М3» вартість складала 58,65 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5 329 гривень 65 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті не визнав, суду пояснив, що з потерпілим раніше знайомий не був. Доповнив, що 22 травня 2022 року в обідню пору, він вийшов з дому зустріти свою маму та знаходився на зупинці громадського транспорту, що по проспекту Юності, 18 в м. Вінниці . Далі до зупинки приїхав тролейбус, з якого вийшла компанія, у яких між собою відбувався конфлікт, була бійка, у результаті якої до обвинуваченого впав мобільний телефон. Обвинувачений піднявши його, звернувся до компанії людей з питанням чий телефон, також одного з чоловіків потрогав за плече, але йому відповіли нецензурною лайкою, тому він забравши телефон з собою, пішов додому. Обвинувачений забрав телефон, оскільки мав намір в подальшому звернутися до правоохоронних органів з метою відшукати його власника та повернути телефон. Далі обвинувачений був зайнятий по роботі, а також за сімейними обставинами, тому телефон знаходився у нього дома, він його не намагався повернути ні власнику, ні працівникам поліції.

На думку обвинуваченого, він мобільний телефон не викрадав, а знайшов та залишив собі для подальшого повернення, тому винним себе у вчиненні крадіжки не визнає, просить суд його виправдати.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України повністю підтверджена показаннями потерпілого та свідків, наданих у судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що з обвинуваченим не знайомий. Доповнив, що 22 травня 2022 року в обідню пору доби, він разом з товаришем ОСОБА_10 їхали в тролейбусі №5 до кінцевої зупинки «Вишенька». Знаходячись на задній площадці тролейбуса, потерпілий побачив як на передній площадці тролейбуса невідомий йому чоловік здійснює у жінки крадіжку гаманця. Після цього, потерпілий підійшов до чоловіка, хотів припинити його дії, в цей час до потерпілого підійшло ще троє чоловіків, які, на думку потерпілого, діяли разом, в результаті виник конфлікт, який в подальшому переріс у штовханину. Далі тролейбус зупинився і потерпілий відчув як у нього з кишені на підлогу випав його мобільний телефон, хтось з пасажирів його підняв та повернув потерпілому. В подальшому потерпілий вийшов з тролейбуса на зупинці «проспект Юності» в м. Вінниці , де далі продовжилась штовханина, свій мобільний телефон потерпілий тримав в руці. В результаті штовханини у потерпілого з рук випав телефон, який він не мав змоги підняти, оскільки суперечка та штовханина була більш активною ніж раніше, переросла в бійку. В подальшому потерпілий та його товариш ОСОБА_10 звернулися за допомогою до працівників поліції, які в подальшому усіх провели до райвідділу поліції, для дачі пояснень. Далі потерпілий виявив пропажу свого телефону, також, товариш потерпілого ОСОБА_10 неодноразово телефонував на номер телефону потерпілого, але він був поза зоною досяжності. Тоді потерпілий розповів працівникам поліції, що під час штовханини, на зупинці громадського транспорту, у нього випав мобільний телефон, про що написав відповідну заяву.

Також доповнив, що до нього, чи до його знайомих, ніхто не телефонував та не звертався з приводу повернення мобільного телефону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що працював старшим дільничним відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, з обвинуваченим та потерпілим не знайомий. Доповнив, що 22 травня 2022 року надійшло звернення про пропажу телефону від потерпілого ОСОБА_6 . В ході його звернення, свідок за допомогою відеоспостереження встановив, що до подій був причетний ОСОБА_9 . В подальшому було здійснено пошукові заходи, встановлено місце проживання ОСОБА_9 , але за місцем проживання він був відсутнім, зі слів матері - знаходився на роботі. Після чого, обвинуваченого було запрошено до райвідділу, надано відеодоказ його причетності до даної події. Обвинувачений спочатку заперечував свою причетність, потім пояснював, що телефон викинув, але через декілька днів зізнався та в кабінеті слідчого видав мобільний телефон потерпілого. Під час пошукових заходів, до райвідділу поліції ніхто не звертався по питанню знайденого телефону. Працівники поліції самі встановили причетність обвинуваченого, встановили його місце проживання

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що з обвинуваченим та потерпілим не знайомий. Свідок не пам`ятає якого числа, пам`ятає що це було весною 2022 року, він повертався з роботи, коли його зупинили працівники поліції запросили до райвідділу бути присутнім в якості пойнятого під час передачі мобільного телефону. Коли свідок зайшов до кабінету в райвідділі, там вже були обвинувачений та потерпілий, а телефон стояв на столі, тому свідку невідомо, як обвинувачений його видав і що казав. В присутності свідка телефон упакували, зачитали свідку його права, після чого свідок підписався в протоколі.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з обвинуваченим та потерпілим не знайомий. Доповнив, що по даному кримінальному провадження був запрошений до участі у слідчих діях в якості понятого, потім допитували в якості свідка.

Свідок пам`ятає, що в травні чи червні 2022 року до нього підійшов працівник поліції та запросив бути понятим. На скільки свідок пам`ятає, була якась справа з телефоном, коли свідок зайшов до райвідділу, там вже був присутній чоловік біля 40 років, що далі відбувалося свідок не пам`ятає, лише може доповнити що телефон був не айфон, а андроїд . В подальшому свідка ознайомили з протоколом вилучення, він його підписав. Також доповнив, що в його присутності ніякого тиску на присутніх не було, все було добровільно.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що вдень 22 травня 2022 року, він разом з потерпілим ОСОБА_6 їхали тролейбусом №5 в сторону мікрорайону «Вишенька». Перебуваючи в тролейбусі, ОСОБА_6 мав конфлікт з чотирма чоловіками, оскільки він помітив як один з них намагався витягнути гаманець у пасажирки тролейбуса. Далі на зупинці «проспект Юності» конфлікт продовжився, зав`язалася бійка, яку свідок намагався припинити. Потім свідок побачив патруль поліцейських та попросив їх втрутитись. В подальшому працівники поліції, ОСОБА_6 , свідок та четверо чоловіків прийшли до опорного пункту поліції. Однак, ще по дорозі ОСОБА_6 замітив відсутність свого мобільного телефону та одразу почав телефонувати на свій телефон із телефону свідка, телефон вже був поза межами досяжності. Після чого, ОСОБА_6 повідомив працівників поліції про зникнення його телефону та написав відповідну заяву.

Свідок постійно перебував поруч з ОСОБА_6 , будь кого хто б намагався повернути потерпілому чи свідку мобільний телефон чи звернення щодо знайденого телефону свідок не бачив та не чув.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що з обвинуваченим знайома - це її син, з потерпілим не знайома.

22 травня 2022 року свідок поверталася додому на тролейбусі, в якому також їхав потерпілий. Свідок бачила, як в тролейбусі почалася сварка, бачила що потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, що у нього з кишені випав телефон, який йому підняв та повернув інший чоловік. В подальшому сварка у потерпілого з іншими чоловіками продовжилася на зупинці по проспекту Юності в м. Вінниці , на якій вийшла свідок і де чекав на неї син - обвинувачений ОСОБА_9 . Також свідок доповнила, що під час бійки на зупинці громадського транспорту, практично на груди обвинуваченого впав мобільний телефон потерпілого. Обвинувачений запитав «Чий телефон?», оскільки мав намір його повернути, але свідок не дозволила йому це зробити, пояснивши що усі випивші і що немає кому віддавати. Також обвинувачений мав намір залишити телефон на зупинці, на лавці, але свідок не дозволила, пояснивши, що телефон потрібно віднести до райвідділу поліції та здати його документально. Коли всі пішли, обвинувачений залишився на зупинці, він пішов останній, все чекав, що за телефоном хтось повернеться. Весь час коли свідок перебувала на зупинці громадського транспорту, вона працівників поліції не бачила, тому обвинувачений і не мав кому віддати телефон.

Також свідок повідомила, що 22 травня був день народження свідка, мали прийти гості, тому обвинувачений не пішов до райвідділу поліції а пішов разом із свідком додому. Наступного дня, 23.05.2024, до свідка прийшов працівник поліції і цього ж дня обвинувачений повернув телефон, чому працівники поліції зазначили дату повернення - 26.05.2024, свідку невідомо. Крім того, свідок зазначила, що вона не була присутня при проведенні слідчих дій, зокрема під час повернення мобільного телефону, ні 23.05.2024 ні 26.05.2024, також зазначила, що 23.05.2024, після того як обвинуваченого з дому до райвідділу забрали працівники поліції, додому обвинувачений повернувся вже без телефону, тому свідок зробила висновок, що телефон у нього вилучили сама 23.05.2024. Також доповнила, що підтвердження того, що обвинувачений був в райвідділі поліції 23.05.2022 - є запис в журналі відвідувачів.

В судове засідання не з`явився свідок ОСОБА_16 , який під час мобілізації був призваний для проходження військової служби.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 442/3434/21, за своїм змістом є майже аналогічною з висновками Європейського суду у справі «Сітневський та Чайковський проти України» від 10.11.2016, суд дійшов до висновку про можливість врахування у вироку позасудових показів свідка ОСОБА_16 , який не був допитаний в ході судового розгляду, оскільки мобілізований до лав Збройних Сил України, про що стороною обвинувачення було надано суду підтверджуючі документи, а саме наказ №70 командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023. Також, у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що принципи, які мають застосовуватися у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання, і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази.

Допитаний під час проведення досудового слідства в якості свідка ОСОБА_16 надав наступні покази: 22 травня 2023 року приблизно 15.00 год. він разом з братом ОСОБА_17 та другом ОСОБА_18 їхали в тролейбусі №5 від зупинки Лялі Ратушної в м. Вінниці. У цей час на задній площадці тролейбуса невідомий чоловік почав навмисно ставати на ногу його брату, на що брат зробив зауваження, повідомивши що це не він. В подальшому між ними почався словесний конфлікт і коли тролейбус під`їхав до зупинки Юності , свідок разом з братом вибігли з тролейбуса, а у невідомого чоловіка, з яким у брата був конфлікт, ще в тролейбусі на підлогу випав мобільний телефон, йому його підняли та повернули і він з телефоном в руках вибіг за ними. Перебуваючи на зупинці, брат свідка відмахнувся від невідомого чоловіка, з яким мав конфлікт, в результаті чого у останнього випав з рук мобільний телефон та впав до рук чоловіка, який стояв поруч. Після того, свідок з братом покликав патрульну поліцію на допомогу у вирішенні конфлікту, та в подальшому усі попрямували до відділення поліції №1 (опорного пункту) для дачі пояснень. В подальшому свідку стало відомо, що невідомий чоловік написав заяву про крадіжку телефону.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України підтверджується і іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- витягом з кримінального провадження №0000152 відповідно до якого 26 травня 2022 року, на підставі заяви ОСОБА_6 до ЄРДР внесено відомості за ч.4 ст. 185 КК України;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 травня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_6 просить прийняти міри щодо розшуку його мобільного телефону «Хіаоті РОСО» моделі M2010J19CG та чохла типу «книжка» із маркуванням НМ - NOTE9-4G/POCOM3;

- заявою ОСОБА_9 від 26 травня 2022 року, відповідно до якої він добровільно видає працівникам поліції мобільний телефон «Хіаоті РОСО» моделі M2010J19CG, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , яким він випадково заволодів 22.05.2022 на зупинці громадського транспорту;

- протоколом огляду предмета від 26 травня 2022 року та ілюстративних таблиць до нього, відповідно до якого в службовому кабінеті №201 відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою м. Вінниця, вул. Пирогова, 4б, ОСОБА_9 , в присутності понятих, добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Хіаоті РОСО» моделі M2010J19CG у корпусі чорного кольору із ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , серійним номером НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору типу «книжка» із маркуванням НМ - NOTE9-4G/POCOM3 у справному стані, без пошкоджень. При цьому повідомив, що 22.05.2022 даним телефоном він заволодів перебуваючи на зупинці громадського транспорту, а саме тролейбусу за адресою м. Вінниця, проспект Юності, 18 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 червня 2022 року, відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_20 впізнав особу під №2 - ОСОБА_9 за формою голови, обличчя, зачіскою;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28 червня 2022 року та диском, який є додатком до протоколу, оглянутого в судовому засіданні, із відеозаписом з камери відеоспостереження, що розташовані на фасаді будівлі магазину «Сироманія» по проспекту Юності, 18 в м. Вінниці за 22.05.2022 у період часу із 13.30 по 14.00 год.;

- протоколом огляду від 28 червня 2022 року, відповідно до якого слідчий СВ відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 провів огляд відеозапису з камер відеоспостереження від фізичної особи - підприємця ОСОБА_22 , яка є власником камер відеоспостереження, що розташовані на фасаді будівлі магазину «Сироманія» по проспекту Юності, 18 у м. Вінниці від 22.05.2022 за період часу з 13.30 по 14.00 год.;

- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №3521/3522/22-21 від 06 червня 2022 року, відповідно до якої ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефона торгової марки «Хіаоті» серії «Росо» моделі «Росо М3 (M2010J19CG)», об`ємом пам`яті 4/128Гб, в корпусі чорного кольору, станом на момент вчинення злочину 22.05.2022, складала 5 271,00 грн.(п`ять тисяч двісті сімдесят одна грн. 00 коп.), умові робочого стану та виконанні всіх функцій, що відповідні даній моделі. Ринкова вартість наданого на дослідження чохла-книжки «НМ-NOTE9-4G/POCOM3» до телефона «Хіаоті Росо М3» станом на момент вчинення злочину 22.05.2022, складала 58,65 грн.(п`ятдесят вісім грн. шістдесят п`ять коп.).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особлива вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Крім того, суд зазначає, що стороною захисту не надано жодних доказів, які спростовують провину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85,94 КПК України, вказані вище всі докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння кримінального правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_9 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за що підлягає покаранню.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Показання потерпілого та свідків логічні та узгоджені між собою, тоді як пояснення ОСОБА_9 в частині його не визнання вини у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює їх і вважає, що таким чином обвинувачений намагається ввести суд в оману та прагне уникнути кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна. Також суд критично оцінює заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 він викрав, проте в супереч цьому обвинувачений визнавав, що він заволодів цим телефоном, який впав йому в руки, вважає що телефон він знайшов.

Відповідно до постанови Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.07.2019, колегія суддів здійснюючи перегляд судових рішень апеляційного суду та суду першої інстанції у справі №761/31918/14-к, чітко виклала позицію щодо розмежування понять «знахідка» та «крадіжка». Зокрема, зазначила що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_6 в ході конфлікту, що виник на зупинці транспорту по просп. Юності у м. Вінниця у нього зник мобільний телефон. Потерпілий ОСОБА_6 намагався відразу, помітивши зникнення телефону спробувати його відшукати самостійно, та почав телефонувати на свій номер з телефону свідка ОСОБА_10 , однак телефон був не в мережі, відключений. Ця обставина підтверджується також протоколом огляду мобільного телефону, який на вимогу працівників поліції був виданий ОСОБА_9 у вимкненому стані, без сім-карти. Добровільність та достовірність видачі, незастосування заходів примусу та належність упакування речового доказу, отриманого за результатами проведення слідчої дії підтверджується показаннями понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . В подальшому потерпілий відразу звернувся до працівників поліції із заявою про втрату мобільного телефону. Тобто, потерпілий відразу вчиняв активні можливі дії з метою відшукання належного йому майна. Ці обставини підтверджує свідок ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_11 та вказане вбачається з письмових доказів, зокрема протоколу прийняття заяви про скоєне кримінальне правопорушення.

Крім того, як вбачається з оглянутого в ході судового розгляду відеозапису та показів обвинуваченого, він був очевидцем події кримінального правопорушення, перебуваючи на зупинці громадського транспорту міг одразу повернути власнику мобільний телефон, повідомити працівників поліції про факт виявлення телефону, які перебували на місці події, міг повідомити про виявлення телефону працівників поліції по спец. лінії «102» або ж адміністрацію торгового центру. Натомість обвинувачений, як вбачається з відеозапису та протоколу огляду від 28.06.2022, взяв мобільний телефон, поклав до кишені свого одягу та попрямував за місцем свого проживання. Вказані обставини повністю спростовують позицію захисту, та свідчать про активні дії з метою приховання заволодіння майном, а отже і свідчать про наявність прямого умислу у ОСОБА_9 на його заволодіння, тобто, не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

З показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що саме завдяки діям працівників поліції було встановлено особу, яка причетна до скоєння кримінального правопорушення, та на їх вимогу ОСОБА_9 в подальшому видав мобільний телефон, що свідчить про неправдивість версії обвинуваченого, який стверджував про свій намір звернутись до правоохоронних органів з метою повернення майна та відшукання власника.

Суд бере до уваги довідку, надану стороною захисту, згідно якої 23 травня 2023 року до відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою вул. Пирогова 4Б, був доставлений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , для опитування по справі щодо відеофіксації камер відеоспостереження, а саме незаконного заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 , при цьому телефон потерпілого працівникам поліції не видав.

Телефон потерпілого обвинувачений видав 26 травня 2023 року, що підтверджується написаною ним заявою від 26.05.2023.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» ОСОБА_9 перебував на стаціонарному обстеженні в психіатричному відділенні №17 з 06.04.2011 по 04.05.2011 з діагнозом: «Вегето-судинна дистонія легкого ступеня».

Згідно довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» ОСОБА_9 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває.

За місцем проживання ОСОБА_9 характеризується позитивно.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що обвинувачений свою вину не визнав, обставини та мотиви скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, що раніше не судимого, позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, згідно наданих стороною обвинувачення документів, на наркологічному обліку не перебуває, перебуває на психіатричному, тому покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року на майно яке було вилучено 26.05.2022 під час огляду предмету, де ОСОБА_9 в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Xiaоті РОСО» моделі M2010J19CG у корпусі чорного кольору із ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , серійним номером НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору типу «книжка» із маркуванням HM-NOTE9-4G/POCOM3 у справному стані без пошкоджень - підлягає скасуванню.

Речові докази, а саме:

- відеозапис з камер відеоспостереження, що розташовані на фасаді будівлі магазину «Сироманія» по просп. Юності буд. 18 у м. Вінниці від 22.05.2022, який знаходиться на оптичному CD-R диску - зберігається при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Хіаоті РОСО» моделі M2010J19CG у корпусі чорного кольору із ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , серійним номером НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору типу «книжка» із маркуванням HM-NOTE9-4G/POCOM3 у справному стані без пошкоджень - передані до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області.

Також суд вважає, що судові витрати по проведенню експертизи слід покласти на обвинуваченого, оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчинення ним кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_9 не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 65-67 КК України, 370, 371, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року на майно яке було вилучено 26.05.2022 під час огляду предмету, де ОСОБА_9 в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Xiaоті РОСО» моделі M2010J19CG у корпусі чорного кольору із ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , серійним номером НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору типу «книжка» із маркуванням HM-NOTE9-4G/POCOM3 у справному стані без пошкоджень - скасувати.

Речові докази, а саме:

-відеозапис з камер відеоспостереження, що розташовані на фасаді будівлі магазину «Сироманія» по просп. Юності буд. 18 у м. Вінниці від 22.05.2022, який знаходиться на оптичному CD-R диску, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки «Хіаоті РОСО» моделі M2010J19CG у корпусі чорного кольору із ІМЕІ 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , серійним номером НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору типу «книжка» із маркуванням HM-NOTE9-4G/POCOM3 у справному стані без пошкоджень, які передані до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз з ОСОБА_9 - в сумі 755,08 грн. (сімсот п`ятдесят п`ять грн. 08 коп.)

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: