Справа № 740/3842/22
Провадження № 1-кп/740/51/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасники судового провадження:

- прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

- обвинувачена ОСОБА_8 ,

- захисник обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 01.09.2022,

за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Ніжині Чернігівської області, є громадянкою України, має середню спеціальну освіту, незаміжня, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.08.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

установив:

27.08.2021 ОСОБА_8 засуджено вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. 07.10.2021 до Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області надійшов на виконання вирок відносно засудженої ОСОБА_8 . 18.05.2022 ОСОБА_8 поставлено на облік та роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, доведено наслідки ухилення та порушення відбування покарання, видано направлення на відпрацювання громадських робіт в КП «Служба єдиного замовника». 20.05.2022 засуджена ОСОБА_8 згідно з направленням прибула для відбування покарання до КП «Служба єдиного замовника», директором якого прийнято ОСОБА_8 для відбування громадських робіт та у подальшому видано графіки виходу на роботи.

ОСОБА_8 з 15.06.2022 по 31.08.2022 з метою ухилення від відбування покарання, діючи умисно, без поважних причин, не прибула та не виконувала громадські роботи на визначеному для цього об`єкті КП «Служба єдиного замовника» у встановлений графіком час, чим допустила систематичне невиконання засудженою, яка відбуває покарання у виді громадських робіт, обов`язків, визначених ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), а також невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, унаслідок чого не відпрацювала відповідну кількість годин громадських робіт, визначених вироком суду, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КВК України визнається ухиленням від відбування громадських робіт. У результаті ухилення від виконання покарання ОСОБА_8 не відпрацювала 128 годин громадських робіт.

Указаними діями ОСОБА_8 учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 не визнала своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та надала показання, що під час виконання громадських робіт, коли вона поверталася додому, то отримала травму руки. Деякий час після цього вона ходила відпрацьовувати громадські роботи, але в подальшому з 15.06.2022 вона перестала це робити за станом здоров`я, бо рана не заживала, в неї була підвищена температура, вона погано себе почувала, лікувалася вдома. У той період з нею проживала її малолітня дитина, стосовно якої у 2023 році її позбавили батьківських прав. За медичною допомогою вона звернулася набагато пізніше, коли її стан здоров`я погіршився, у результаті чого їй оперували руку в лікарні, після чого вона деякий час проходила реабілітацію вдома. Через деякий час вона підвернула ногу, у лікарні їй наклали лангетку. Коли до неї додому приходили працівники органу пробації, то вона говорила їм, що хворіє, погано себе почуває, але руку не показувала, там була відкрита рана. Інколи вона не відкривала двері, бо не знала, що сказати їм. Приходити до них вона не мала змоги за станом здоров`я, телефону в неї не було. Вважає, що на той час у неї були поважні причини невідбуття громадських робіт. Згодом працівники органу пробації сказали їй, що на неї заведено кримінальну справу, а тому відпрацьовувати громадські роботи вже не потрібно, а тому вона була переконана, що відбувати покарання не потрібно. Вважає, коли вона могла, то вчасно та відповідально відпрацьовувала громадські роботи, зокрема 72 години, до неї не було претензій, ніхто не скаржився на її роботу, а в подальшому перестала виконувати за станом здоров`я, бо погано себе почувала. Вона не мала наміру ухилятися від покарання, просто фізично не мала змоги виконувати громадські роботи.

Показання обвинуваченої є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України, вони вказують на факти, що у своїй сукупності з іншими доказами не спростовують вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Аналізуючи показання обвинуваченої, суд відхиляє їх у частині відсутності умислу на вчинення вказаного кримінального правопорушення, і вважає, що вони не можуть бути доказом відсутності в її діях, як факту, так і умислу вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою своєї провини, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, що працювала провідним інспектором Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області до вересня 2024 року, та, зокрема, здійснювала нагляд за засудженою ОСОБА_8 . Так, на початку року орган пробації надсилає запити до органу місцевого самоврядування щодо визначення об`єктів для відбування засудженими громадських робіт. Орган пробації не визначає самостійно таких об`єктів, а лише пропонує їх засудженим, як місце відбування покарання у виді громадських робіт, з урахуванням їхнього місця проживання. КП «Служба єдиного замовника» входить до переліку таких об`єктів, і засудженій ОСОБА_8 було запропоновано його як місце відбування громадських робіт, і вона на це погодилася. 18 травня 2022 року вона видала направлення на відпрацювання засудженою ОСОБА_8 громадських робіт у Комунальному підприємстві «Служба Єдиного Замовника». У травні того року засуджена відпрацювала 32 години, у червні 40 годин, але у подальшому ОСОБА_8 перестала виконувати громадські роботи, за що їй було винесено письмове попередження. Засудженій було доведено до відома, що вона зобов`язана відпрацювати всю кількість призначених вироком суду годин громадських робіт. Далі засуджена жодного разу не з`явилася для відпрацювання, говорила, що хворіє або перебуває вдома з дитиною, однак жодних документів на підтвердження цих обставин не надавала. Потім ОСОБА_8 перестала виходити на зв`язок, при виїзді до її місця проживання не відкривала двері, хоча знаходилася в будинку, ігнорувала працівників органу пробації.

У судовому засіданні досліджені письмові докази, а саме:

- подання старшого інспектора Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_11 від 30.08.2022 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 ;

- вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 1 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене 11 січня 2019 року, на суму 1930,00 грн) та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт;

- розпорядження Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2021 про виконання вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року, що набрав законної сили 29 вересня 2021 року;

- наказ Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» від 19 травня 2022 року № 02/5-к про прийняття на безоплатні громадські роботи ОСОБА_8 з 20 травня 2022 року до дільниці благоустрою прибудинкових територій підсобним працівником з установленням робочого часу: понеділок п`ятниця, 7:00 11:00 год., з яким ОСОБА_8 ознайомлено під підпис 20.05.2024. У наказі також міститься відмітка про проведення вступного інструктажу та роз`яснення прав згідно зі ст. 29 КЗпП України, і що ОСОБА_8 з наказом згодна;

- повідомлення майстра дільниці благоустрою КП «Служба єдиного замовника» - ОСОБА_12 на ім`я заступника начальника Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_13 від 20.06.2022 № 349 про те, що ОСОБА_8 не з`явилася на відпрацювання 15, 16 та 17 червня 2022 року;

- письмові пояснення ОСОБА_8 від 30.06.2022, згідно з якими 15, 16 та 17 червня 2022 року вона не виходила на відпрацювання громадських робіт тому, що погано себе почувала. До лікаря не зверталася, тому документально підтвердити це не може. З приводу того, що вона не відчиняла двері, коли до неї приїздили з органу пробації, то вона не знала, що відповісти, чому не з`явилася на відпрацювання. Їй відомо, що вона порушила умови відбування громадських робіт, матеріали відносно неї будуть направлені до поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 389 КК України;

- попередження про притягнення до кримінальної відповідальності від 30.06.2022;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.09.2022, згідно з яким дізнавач СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_14 у приміщенні Ніжинського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ознайомився з особовою справою засудженої ОСОБА_8 , з додатком описом речей і документів, яку були вилучені на підставі ухвали слідчого судді;

- пояснення ОСОБА_8 від 18.05.2022 про те, що їй роз`яснено порядок та умови відбування громадських робіт і попереджено, що в разі порушення умов відбування громадських робіт, а саме невихід на відпрацювання більше двох разів протягом місяця без поважних причин, появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння або порушення громадського порядку, відносно неї буде відкрито кримінальне провадження за ст. 389 ч. 2 КК України. У судовому засіданні повідомляли про необхідність явки до відділу пробації, але не з`явилась, бо не хотіла. На цей час вона проживає в своєму будинку одна, не працює, живе за рахунок коштів від знайомих, алкоголь і наркотичні засоби не вживає, має в оточенні осіб, які ведуть антисоціальний спосіб життя і вживають алкоголь, але вона не піддається під негативний вплив. Їй відомо, що з 20.05.2022 вона повинна приступити до відпрацювання громадських робіт на Комунальному підприємстві «Служба єдиного замовника». 19.05.2022 вона зобов`язується з`явитись з направленням на вказане підприємство для початку відпрацювання;

- направлення заступника начальника Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_13 директору КП «СЄЗ» - ОСОБА_15 від 18.05.2022, згідно з яким засуджена ОСОБА_8 повинна приступити до відбування покарання з 20.05.2022;

- графік виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за період з 01.06.2022 по 30.06.2022;

- табель виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за червень 2022 року, згідно з яким у період з 15.06.2022 по 30.06.2022 ОСОБА_8 не з`явилася;

- графік виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за період з 01.07.2022 по 29.07.2022;

- табель виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за липень 2022 року, згідно з яким у період з 01.07.2022 по 29.07.2022 ОСОБА_8 не з`явилася;

- графік виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за період з 01.08.2022 по 31.08.2022;

- табель виходу на роботу засудженої ОСОБА_8 до громадських робіт за серпень 2022 року, згідно з яким у період з 02.08.2022 по 31.08.2022 ОСОБА_8 не з`явилася;

- відповідь начальника Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_16 від 17.10.2022 на запит дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_14 , згідно з якою ОСОБА_8 не з`являється на відпрацювання громадських робіт з 15.06.2022 по 17.10.2022. Станом на 17.10.2022 невідбута кількість годин громадських робіт ОСОБА_8 становить 128 годин.

- довідка начальника Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_16 від 29 жовтня 2024 року № 35/13/4909-24 про те, що станом на 29 жовтня 2024 року ОСОБА_8 відпрацювала 72 години громадських робіт; невідбута частина покарання становить 128 годин;

- відповідь в. о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна районна лікарня» Ніжинської районної ради Чернігівської області ОСОБА_17 від 18.10.2022 № 01-10/474 на запит дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_14 , згідно з якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , зверталася за амбулаторною медичною допомогою 01.09.2022 до лікаря-хірурга поліклінічного (консультативно-діагностичного) відділення КНП «Ніжинська ЦРЛ», діагноз відкрита рана зап`ястка та кисті. Стаціонарне лікування в хірургічному відділенні з 01.09.2022 по 09.09.2022;

- відповідь заступника директора Комунального некомерційного підприємства «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області ОСОБА_18 від 18.10.2022 № 01-06/811 на запит дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_14 , згідно з якою ОСОБА_8 за період з 15.06.2022 по 17.10.2022 не зверталася за медичною допомогою до амбулаторій загальної практики сімейної медицини КНП «Ніжинський міський ЦПМСД» НМР ЧО;

- відповідь генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області ОСОБА_19 від 18.10.2022 № 01-08/1033 на запит дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_14 , згідно з якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , 09.10.2022 о 17 год. 30 хв. зверталася амбулаторно в травмпункт відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, діагноз пошкодження зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглоба; на стаціонарному лікуванні не перебувала;

- довідка (дублікат) про звернення до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «НЦМЛ ім. М. Галицького» від 09.10.2022, згідно з якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, діагноз пошкодження зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглоба; з її слів травма вулична, оступилася в лісі 09.10.2022 о 6-00 год.; рекомендовано, зокрема, обмеження фізичного навантаження, гіпсова іммобілізація 10 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані в справі докази, суд ураховує положення ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також ураховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з цим відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 7 КВК України закріплено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КВК України покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

За положенням ч. 3 ст. 40 КВК України ухиленням від відбування покарання вважається - систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини.

Надані прокурором докази суд вважає належними і допустимими, а вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, доведеною.

Доводи обвинуваченої про відсутність умислу і наміру ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт, наявності на той час проблем зі здоров`ям суд вважає надуманими, адже вони не підтверджені жодними доказами.

Стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки обвинуваченої ОСОБА_8 у період з 15.06.2022 по 31.08.2022 до КП «Служба єдиного замовника» у встановлений графіком час на відбування громадських робіт, з урахуванням висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Наявні у справі документи свідчать про звернення обвинуваченої ОСОБА_8 за медичною допомогою, перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.09.2022 по 09.09.2022, а в подальшому 09.10.2022, однак указані періоди не стосуються меж обвинувачення згідно з обвинувальним актом.

Отже, захисна позиція обвинуваченої жодними доказами не спростована, і її суд розцінює як намір уникнути відповідальності, та відповідно пом`якшити ступінь своєї вини.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковані її дії за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зокрема, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства (заяви № 43759/10 та 43771/12») зазначив, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , не встановлено, в обвинувальному акті не зазначено.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме те, що вона незаміжня, має середню спеціальну освіту, не працевлаштована, хоча працездатного віку, за місцем реєстрації скарг не має, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.08.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене 11 січня 2019 року, на суму 1930,00 грн) до покарання у виді 200 годин громадських робіт, відбула покарання не повністю, невідбута частина 128 годин громадських робіт.

Крім цього, суд ураховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч. 3 ст. 4 КК України часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

На час вчинення вказаного кримінального правопорушення ч. 2 ст. 389 КК України була в такій редакції: «Ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, - карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років».

Однак Законом України від 23.08.2023 № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набрав чинності 28.03.2024, до ч. 2 ст. 389 КК України внесено зміни та встановлено відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, за загальним правилом, покарання за вчинене кримінальне правопорушення визначається законом про кримінальну відповідальність на час його вчинення. Однак у разі, якщо новий закон про кримінальну відповідальність пом`якшує кримінальну відповідальність, то він має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Так, на час вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців або у виді обмеження волі на строк до трьох років, але на час розгляду кримінального провадження набрали чинності зміни до КК України, які внесені Законом № 3342-IX.

Тобто, редакція санкції ч. 2 ст. 389 КК України на час вчинення кримінального правопорушення та на час судового розгляду відрізняється, а саме замість арешту передбачено новий вид покарання у виді пробаційного нагляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

З урахуванням тих обставин, що на відміну від арешту, пробаційний нагляд не передбачає тримання засудженого в ізоляції, беручи до уваги положення ст. 51 КК України, які визначають пробаційний нагляд як більш м`яке покарання, відповідно до правил зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, закріплених у ст. 5 КК України, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, керується положеннями ч. 2 ст. 389 КК України в редакції Закону № 3342-ІХ.

За сукупністю вищенаведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з огляду на альтернативні покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 389 КК України в редакції Закону № 3342-ІХ, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України в межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 389 КК України в редакції Закону № 3342-IX від 23.08.2023, а саме у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, що є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде справедливим і відповідатиме меті покарання, і надасть їй можливість у повній мірі відчути та зрозуміти наслідки кримінально-караного діяння та невідворотність покарання за вчинене. Призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі за встановлених обставин та відомостей про особу обвинуваченої не відповідатиме приписам ч. 1, 2 ст. 65 КК України та становитиме надмірний тягар.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим, гуманним, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання за цим вироком необхідно приєднати невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.08.2021 у виді 128 годин громадських робіт, яке за правилами ч. 1 ст. 72 КК України необхідно перевести у 16 днів пробаційного нагляду, і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 16 днів та покласти обов`язки, передбачені ст. 59-1 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченій у цьому кримінальному провадженні не обирався, жодних клопотань з цього приводу не надходило до суду, підстав для обрання запобіжного заходу з урахуванням виду покарання не вбачається.

У вказаному кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів та речові докази. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 22, 26, 84 86, 91, 94, 369 - 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року у виді 128 годин громадських робіт, що згідно із ч. 1 ст. 72 КК України становить шістнадцять днів пробаційного нагляду, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік шістнадцять днів.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженої.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1