ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2504/24 Справа № 234/6872/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000538 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Білозерське Донецької обл., громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, інваліда 3 групи, не одруженого, на утримані малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.10.2013 Краматорським міським судом Донецької області за ч.4 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 21 лютого 2020 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходилися поблизу кафе «777» розташованого по АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 дістав з правого кармана куртки у яку він був одягнений кухонний ніж, та утримуючи його у правій руці підійшов до ОСОБА_9 , та не бажаючи настання смерті іншої людини, умисно наніс ОСОБА_9 один удар клинком ножа у живіт.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження: проникаюче колото різане поранення черевної порожнини, без пошкодження внутрішніх органів з наявністю колото - різаної рани в області лівого підрібір`я, яке утворилося у результаті дії гострого предмета, яке володіє колюча - ріжучими властивостями і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень в момент заподіяння.

Тілесні ушкодження отримані ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинно- наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Обгрутовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на на те, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання, не надав належної оцінки тому, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він визнав повністю, як під час досудового розслідування так судового розгляду, на підставі чого судовий розгляд було проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, щиро розкаявся у вчиненому, що судом було визнано як обставину, що пом`якшує покарання, обтяжуючих обставин судом встановлено не було, потерпілий не має будь-яких претензій до нього.

Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що він є інвалідом 3 групи з 01.10.2020 року, з 2012 року страждає на ВІЛ, знаходиться на програмі лікування залежності.

На переконання обвинуваченого зазначені вище обставини свідчать про те, що призначене судом першої інстанції покарання йому є занадто суворим, та враховуючи його стан здоров`я є занадто обтяжливим для нього.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою обвинуваченого, прокурор подав до апеляційного суду заперечення, в яких вказував на безпідставність та необгрунтованість доводів скарги та законність й обгрунтованість вироку суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого через суворість.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Як видно із оскаржуваного вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним так і іншими особами є призначення покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах, передбачених санкцією статті.

При цьому, суд першої інстанцій не встановив підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Проте колегія суддів не погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та вважає обґрунтованими вимоги апеляційної скарги обвинуваченого.

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненому, щиро розкаявся, з часу його скоєння кримінального правопорушення минуло понад 4 роки, даних про те, що за цей час він вчинив інші кримінальні правопорушення або притягувався до кримінальної відповідальності, немає, потерпілий до обвинуваченого претензій не має, згідно з розписками потерпілого, наявними в матеріалах провадження (а.п. 98, 100) обвинувачений сплатив потерпілому по 2000 гривень на лікування, тобто вчиняє дії спрямовані на відшкодування шкоди потерпілому. Крім того, згідно з наданими обвинуваченим медичними виписками, обвинувачений є інвалідом 3 групи, хворіє на ВІЛ та гепатит С, знаходиться на програмі лікування залежності в Медичному центрі з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ, за місцем проживання характеризується позитивно, допомагає в благоустрої будинку, скарг від сусідів не надходило.

З урахуванням сукупності вказаних обставин та з огляду на право судової дискреції (повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань), виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, колегія суддів вважає, що в цьому конкретному кримінальному провадженні виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням положень статей 75, 76 КК України в умовах здійснення за ним контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою протягом іспитового строку.

Застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, в даному випадку, відповідатиме принципам законності і справедливості, а також буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити й змінити вирок в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4