Дата документу 25.07.2024 Справа № 333/2475/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2475/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/392/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, депутат Мелітопольської районної ради Запорізької області VIII скликання від політичної партії «Опозиційна платформа за життя», раніше не судимий,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 вересня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 років, без конфіскації майна.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стосовно ОСОБА_6 під час досудового та судового слідства не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували вину в пред`явленому йому обвинуваченні, і оцінка яких була б позбавлена обґрунтованих сумнівів щодо доведеності участі обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв, в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є надуманими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_6 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст.323 КПК України.

Зі свого боку, у підготовчому засіданні, перед прийняттям рішення про спеціальне судове провадження, сторона захисту заявляла клопотання в порядку ст. 335 КПК України, якою передбачено, що «у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду...., суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку».

Зупинення кримінального провадження не дорівнює закриттю та не означає те, що у разі його зупинення обвинуваченого буде звільнено від кримінальної відповідальності.

Також, стороною захисту зазначалось, про те, що в результаті відсутності сформованої позиції обвинуваченого та захисника, порушуються принципи "Загального стандарту якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному процесі", а отже порушується право особи на захист. Проте, судом дане клопотання було відхилене.

Також, стороною захисту зверталась увага суду на те, що надані стороною обвинувачення докази про те, що ОСОБА_6 , надав свою згоду на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, не містять та не доводять поза розумним сумнівом вину обвинуваченого, у зв`язку із чим постановити обвинувальний вирок щодо нього неможливо.

Адже у складі кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, важливе значення має добровільність, у разі якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), тому склад правопорушення відсутній.

Крім того, добровільне зайняття посади - мова йде про керівну посаду - пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Вказане кримінальне правопорушення може бути вчинено лише шляхом дії.

Достовірних доказів того, що ОСОБА_6 здійснює добровільно колабораційну діяльність на посаді заступника глави військово-цивільної адміністрації Мелітопольського району Запорізької області, стороною обвинувачення не надано.

Таким чином, мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність висновків суду фактичним обставинам, а відтак оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Згідно з вироком суду,згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін та інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч.4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

ОСОБА_6 , приблизно 20 квітня 2022 року, точний час встановити не виявилось можливим, на території м. Мелітополь Запорізької області, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф рф та окупаційної адміністрації т.зв. «военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», добровільно зайняв посаду «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі: загальна організація роботи та управління цією окупаційною адміністрацією та її структурними підрозділами, винесення та затвердження рішень та владних розпоряджень від імені адміністрації, обов`язкових для виконання, призначення на посади та звільнення з посад, розпорядження коштами та майном окупаційної адміністрації тощо.

Займаючи вказану посаду, ОСОБА_6 , діючи умисно та виконуючи покладені на нього організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области» та вказівки представників зф рф, крім іншого надавав безпосередню допомогу окупантам та представникам держави-агресора у встановленні та підтриманні їх незаконної влади на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.5 ст.111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Заслухавши доповідь судді; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується на не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» випуск №147 ( НОМЕР_1 ) від 20 липня 2024 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (м.Мелітополь, Запорізька область), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_9 .

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , який суду повідомив, що він є заступником голови Нововасилівської селищної ради. Наприкінці квітня чи на початку травня 2022 року до селищної ради приїхала ОСОБА_11 , яка представилась як начальник відділу освіти, та ОСОБА_6 , який представився як співробітник Мелітопольської окупаційної адміністрації. Вони вимагали відновити навчання, вимагали списки вчителів, телефони, списки дітей по школах, дитячих садках. Під час досудового розслідування він впізнав ОСОБА_6 за фотознімками як особу, яка приїздила до них.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що він є головою Кирилівської селищної ради Запорізької області. В кінці квітня 2022 року йому зателефонувала жінка, яка представилася начальником відділу освіти району та повідомила, що на вівторок, число не пам`ятає, він повинен зібрати педагогічний колектив всіх шкіл для того, щоб вона провела збори з ними. В запланований день на зустріч прибула ця жінка на ім`я ОСОБА_13 разом з ОСОБА_6 . Про ОСОБА_6 він знає, що той був депутатом районної ради, знає його в обличчя. Під час цієї зустрічі ОСОБА_6 представився заступником ОСОБА_14 , який на той час був псевдо голова районної адміністрації. Спочатку виступала ОСОБА_13 , яка сказала, що їй особисто путін сказав, що росія тут назавжди, тому не перешкоджайте, працюйте по російським програмам. ОСОБА_6 також приймав участь в цих розмовах, казав: «Зрозумійте, вам все одно діватись нема куди, дітей треба вчити». Казали, що ви поїдете в Крим, ви там навчитесь, переведуть на російські програми, приберуть українську мову. Після зустрічі ОСОБА_6 йому казав, що йому також нелегко, давайте «не выделуйтесь», працюйте. Зі слів представників інших громад Мелітопольського району йому відомо, що вони їздили по всіх громадах, всіх агітували.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що на момент повномасштабного вторгнення він працював заступником начальника Мелітопольського районного управління поліції. ОСОБА_6 був депутатом районної ради, він його знає з 2011 року. Після вторгнення йому зателефонував ОСОБА_6 та спитав його позицію та повідомив, що він буде йти на якусь посаду, є підтримка з москви. Туди поїхав його особистий друг Ківа, є навіть фотографія в Інтернеті, де вони разом. Потім стало відомо, що він став заступником «голови Мелітопольського району» Сігути. ОСОБА_6 телефонував йому неодноразово, казав, що такої держави як України вже не буде, пропонував займати якусь посаду в поліції, бо він місцевий, знає місто, людей, а ті, хто прибув, не місцеві. Казав, що буде гарна зарплата, «бонуси». Під час досудового розслідування він впізнавав ОСОБА_6 за фотознімками. Вважає, що ОСОБА_6 зайняв посаду добровільно, його розмова була невимушена.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні такі документи:

- рапорт слідчого УСБУ в Запорізькій області від 16 лютого 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , будучи депутатом Мелітопольської районної ради Запорізької області VIII скликання від політичної партії «Опозиційна платформа за життя» добровільно зайняв посаду «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области» (а.п.110);

- лист начальника відділу ГВ ЗНД УСБУ в Запорізькій області від 27 березня 2022 року «На виконання доручення слідчого», з якого судом встановлено, що ОСОБА_6 перейшов на бік ворога та надав згоду на співробітництво з військовими російської федерації, надання ним допомоги в тому числі інформаційної, фінансової, постійно використовує засіб мобільного зв`язку з номером НОМЕР_2 ;

- лист начальника відділу ГВ ЗНД УСБУ в Запорізькій області від 01 червня 2022 року «На виконання доручення слідчого», з якого судом встановлено, що ОСОБА_6 виконує функції заступника голови «окупаційної адміністрації Мелітопольського району», займається питаннями привласнення сільськогосподарської продукції, техніки та організації пасажирських перевезень в районі;

- лист Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області №0003/01-32 від 02 січня 2023 року, з якого судом встановлено, що ОСОБА_6 був обраний депутатом Мелітопольської районної ради Запорізької області восьмого скликання (а.п.176);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала за фотознімками ОСОБА_6 як особу, який був присутній 10 травня 2022 року на території Азовської ЗОШ І-ІІІ ст., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де відбулась нарада з представниками окупаційної влади, який представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района» (а.п.182-185);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнала за фотознімками ОСОБА_6 як особу, який був присутній 10 травня 2022 року на території Азовської ЗОШ І-ІІІ ст., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де відбулась нарада з представниками окупаційної влади, який представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района» (а.п.186-189);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав за фотознімками ОСОБА_6 як особу, яка 10 травня 2022 року на території Азовської ЗОШ І-ІІІ ст., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де відбулась нарада з представниками окупаційної влади, був присутній та представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района» (а.п. 190-193);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 06 січня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав за фотознімками ОСОБА_6 як особу, яка приблизно в середині квітня 2022 року до Нововасилівської селищної ради приїхали представники окупаційної адміністрації Мелітопольского району, на якій був присутній ОСОБА_18 , який представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района» (а.п.194-196);

- протокол огляду від 17 березня 2023 року, з якого встановлено, що у всесвітній мережі Інтернет присутня інформація за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно обрання ОСОБА_6 депутатом Мелітопольської районної ради Запорізької області VIII скликання від політичної партії «Опозиційна платформа За життя» міститься новина «Голова Мелітопольскої районної територіальної виборчої комісії ОСОБА_19 урочисто вручила новообраним депутатам посвідчення» та вказано перелік новообраних депутатів. У переліку депутатів «ПП «Опозиційна платформа За життя» під номером 12 є ОСОБА_6 (а.п.197-202);

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 30 травня 2022 року, з якого встановлено, що ОСОБА_6 спілкувався по мобільному зв`язку, в тому числі, з представниками окупаційної влади рф. ОСОБА_6 представляється як заступник голови районної адміністрації, вимагає ключі від кабінетів, сейфів.

Отже, сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф рф та окупаційної адміністрації т.зв. «военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», добровільно зайняв посаду «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі: загальна організація роботи та управління цією окупаційною адміністрацією та її структурними підрозділами, винесення та затвердження рішень та владних розпоряджень від імені адміністрації, обов`язкових для виконання, призначення на посади та звільнення з посад, розпорядження коштами та майном окупаційної адміністрації, тощо.

Вказаний факт підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з відомостями із протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2023 року, від 06 січня 2023 року, згідно з якими свідки: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 впізнали за фотознімками ОСОБА_6 як особу, який був присутній 10 травня 2022 року на території Азовської ЗОШ І-ІІІ ст., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де відбулась нарада з представниками окупаційної влади, який представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района»; свідок ОСОБА_10 впізнав за фотознімками ОСОБА_6 як особу, яка приблизно в середині квітня 2022 року до Нововасилівської селищної ради приїхали представники окупаційної адміністрації Мелітопольского району, на якій був присутній ОСОБА_18 , який представився «заместителем Сигуты, главы ВГА Мелитопольского района».

Також зазначені відомості узгоджуються з відомостями з рапорту слідчого УСБУ в Запорізькій області від 16 лютого 2023 року, з якого убачається, що ОСОБА_6 , будучи депутатом Мелітопольської районної ради Запорізької області VIII скликання від політичної партії «Опозиційна платформа за життя» добровільно зайняв посаду «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области».

Також, вказані відомості узгоджуються з інформацією, отриманою за результатами проведення НСРД, з якої убачається, що ОСОБА_6 спілкувався по мобільному зв`язку, в тому числі, з представниками окупаційної влади рф, у розмовах представляється як заступник голови районної адміністрації.

Версія сторони захисту щодо відсутності доказів добровільності зайняття ОСОБА_6 посади «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», спростовується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та яким надана належна оцінка, в тому числі і показаннями свідків, які є очевидцями події.

На спростування вказаної версії сторони захисту суд першої інстанції обґрунтовано вказав в оскаржуваному вироку у вироку про те, що доводи захисника з зазначеного приводу спростовуються показаннями свідків, в т.ч. свідка ОСОБА_15 , який, окрім іншого, зазначив, що, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 телефонував йому неодноразово та казав, що такої держави як Україна, вже не буде, пропонував займати якусь посаду в поліції, бо він місцевий, знає місто, людей, а ті, хто прибув, не місцеві; казав, що буде гарна зарплата, «бонуси», свідок дійшов висновку, що ОСОБА_6 зайняв посаду добровільно, його розмова була невимушена.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що стороною обвинувачення у цьому провадженні доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф рф та окупаційної адміністрації т.зв. «военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», добровільно зайняв посаду «заместителя главы военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі: загальна організація роботи та управління цією окупаційною адміністрацією та її структурними підрозділами, винесення та затвердження рішень та владних розпоряджень від імені адміністрації, обов`язкових для виконання, призначення на посади та звільнення з посад, розпорядження коштами та майном окупаційної адміністрації, тощо.

Отже, суд першої інстанції, здійснюючи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Таким чином, доводи захисника щодо недоведеності складу вищевказаного злочину в діях його підзахисного, є безпідставними та спростовуються наявними в справі доказами, які у своїй сукупності вказують на невимушеність поведінки обвинуваченого, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій, а доводи захисника про протилежне ґрунтуються на припущеннях.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи захисника про необґрунтоване залишення без задоволення судом першої інстанції її клопотання про зупинення кримінального провадження в порядку положень ст. 335 КПК України, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаною нормою закону не передбачено обов`язковості зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого, який переховується від суду на тимчасово окупованій території України.

Згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, за клопотанням прокурора та на підставі відповідного судового рішення, стосовно такого обвинуваченого, у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України (в.т. за ст.11-1 КК України), здійснюється спеціальне судове провадження, що і має місце в цьому випадку.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 вересня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня-вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4