Справа № 138/3287/24
Провадження №:1-в/138/67/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду подання заступника начальника Могилів-Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення від призначеного покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопатинці Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо освітою, раніше судимого 01.08.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 27.01.2021 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70, 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; засудженого 13.06.2022 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 , 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців

ВСТАНОВИВ:

11.11.2024 заступник начальника Могилів-Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області звернувся до суду з вказаним поданням, яке обґрунтоване тим, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.06.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців. З 21.04.2023 останній перебуває на обліку в Могилів-Подільському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області. Відповідно до положення ст. 51 КУпАП, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги станом на 01.07.2019 складав 1003,5 грн., тобто два неоподаткованих мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі 2007 грн.

Як вбачається з вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.06.2022, ОСОБА_3 09.08.2019 викрав майно на суму 1375 гривень 80 копійок та 26.11.2019 на суму 1000, тобто розмір вартості викраденого майна складає суму меншу двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, на ОСОБА_3 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.20524, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Прокурор, представник органу з питань пробації та засуджений подання підтримали.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши зміст подання з доданими матеріалами, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК України).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння. Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Як вбачається з вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.06.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років і звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України ''Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів'' № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 липня 2024 року складав 1003 грн. 50 копійок ( 2007 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.07.2019 х 50 %). Тобто, два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1003,5 х 2=2007 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Зважаючи на те, що вартість викраденого засудженим майна станом на 09.08.2019 становила 1375 гривень 80 копійок, а станом на 26.11.2019 1000 гривень, що на момент вчинення правопорушення не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2007 грн), то ОСОБА_3 є засудженим за діяння, караність яких законом на теперішній час усунена, внаслідок чого він підлягає звільненню від призначеного судом покарання відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 звільнити від покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.06.2022 у зв`язку з усуненням законом караності діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1