Справа № 283/1638/24
Провадження №1-і/283/3/24
У Х В А Л А

30 липня 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному 11 березня 2024 року в Єдиний державний реєстр досудового розслідування за №0000153 за ч.1 ст.369 КК України, про скасування арешту та передачу у власність держави речових доказів,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2024 прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту та передачу у власність держави речових доказів, в обґрунтування якого зазначив, що Слідчим відділенням ВП №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000153 за ч.1 ст.369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.03.2024 близько 11 год. 30 хв. працівниками СРПП Відділення поліції №1 Коростенського РУП в м. Малин по вул. Огієнка було зупинено автомобіль марки «Mazda» під керуванням ОСОБА_4 та при складанні адміністративних матеріалів відносно останнього, пасажиром вказаного транспортного засобу ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, було надано неправомірну вигоду поліцейським в сумі 8000 грн.

Так, 11.03.2024 проведено огляд місця події, а саме за географічними координатами 50,7752728, 29,2896195 на АДРЕСА_1 знаходився службовий автомобіль поліції «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_1 , попереду якого знаходився автомобіль «MAZDA», номерний знак НОМЕР_2 . У салоні службового автомобіля у лівому підстаканнику виявлено грошові кошти у загальній сумі 8000 грн, з яких шістнадцять купюр номіналами по 500 грн серії: ЛД 1725128, СБ 4215182, ФГ 9625446, ФБ 5665953, СЗ 1534137, ЗБ 6078641, BE 8514326, СЗ 7542004, СЗ 7351655, УИ 3781292, ВГ 1771736, ФЖ 3069122, УГ 1432650, СБ 9704082, ЛГ 9135549, НОМЕР_3 , які ОСОБА_5 надав поліцейським як неправомірну вигоду.

Постановою слідчого СВ Відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області від 11.03.2024 грошові кошти у сумі 8000 грн визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та визначено зберігати їх у матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Малинського районного суду від 25.03.2024 на грошові кошти у загальній сумі 8000 грн (16 купюр номіналом 500 грн серії: ЛД 1725128, СБ 4215182, ФГ 9625446, ФБ 5665953, СЗ 1534137, Z о378641, BE 8514326, СЗ 7542004, СЗ 7351655, УИ 3781292, ВГ 1771736. ФЖ -9122, УГ 1432650, СБ 9704082, ЛГ 9135549, В А 4692845), накладено арешт.

Також, під час досудового розслідування проведено огляд відеозапису з нагрудної відеокамери працівника СРПП ВП №1 № Коростенського РУП, з якого встановлено, що в службовому автомобілі, у підстаканнику, наявні грошові кошти в розмірі 8000 грн, купюрами по 500 гривень кожна. При цьому працівники поліції повідомляють, що зазначені кошти були без будь-якої вимоги покладені власноручно ОСОБА_5 з незрозумілою метою. Останній в свою чергу, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння свої дії заперечує та повідомляє, що поліцейські самі взяли у нього грошові кошти як неправомірну вигоду.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 відмовився від дачі будь-яких показань.

Під час досудового розслідування досліджено відеозапис, наданий в порядку ст. 93 КПК України Відділенням поліції № 1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області. З відеозапису встановлено, що працівниками поліції 11.03.2024 по вул. Огієнка в м. Малині зупинено легковий автомобіль 1 «Mazda», д.р.н. НОМЕР_2 , керування яким здійснював ОСОБА_4 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_4 , що відносно нього буде складено адміністративний протокол за виявлені порушення. В той момент ОСОБА_5 , який сидів на передньому пасажирському сидінні автомобіля, всіляко втручався в діалог водія з поліцейськими та в подальшому запевнив, що ніби-то останні взяли грошові кошти як неправомірну вигоду, та наразі грошові кошти в сумі 8000 грн знаходяться в службовому автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», д.р. НОМЕР_4 . НОМЕР_1 . В подальшому на відео зафіксовано, як поліцейський повідомляє, що ОСОБА_5 поклав готові кошти в службовий автомобіль без будь-якого примусу і пропозиції та що в його діях вбачається неправомірна вигода поліцейському. О 12 год. 46 хв. поліцейським після роз`яснення прав водію ОСОБА_4 та складання адміністративного матеріалу було зафіксовано наявність грошових коштів в підстаканнику службового автомобіля, але в свою чергу під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_5 надання неправомірної вигоди заперечив, та запевнив, що працівники поліції самостійно взяли в нього грошові кошти.

За результатами досудового розслідування 26.09.2023 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000153 від 24.06.2024 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Прокурор просить скасувати арешт, накладений на грошові кошти та передати їх у власність держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання орган прокуратури повідомлений належним чином.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, 30.07.2024 від представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 23/07/01 від 23.07.2024, надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд клопотання прокурора без його участі. Проти задоволення клопотання заперечує, оскільки воно є необґрунтованим, а грошові кошти підлягають поверненню власнику.

Дослідивши матеріали суд приходить до наступних висновків.

Щодо скасування арешту, накладеного на грошові кошти.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна (постанова ОП ККС від 15.04.2024 № 554/2506/22).

Оскільки постановою слідчого СВ ВП №1 Коростенського РУП від 24.05.2024 кримінальне провадження № 0000153 закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, то грошові кошти втратили статус речового доказу, а ухвала слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 25.03.2024 припинила свою дію на підставі ч. 4 ст. 132 КПК України, відтак визначені у клопотанні прокурора кошти перебувають у володінні органу досудового розслідування вже тривалий час без належної правової підстави.

Таким чином, у частині скасування арешту на майно клопотання прокурора є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Щодо передачі грошових коштів у власність держави.

Пунктом 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі клопотання, при цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Спеціальна конфіскація застосовується у порядку, визначеному нормами КПК України, на підставі закону про кримінальну відповідальність.

У ст. 961 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, за які встановлено основне покарання у вигляді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а також перелік кримінальних правопорушень, за вчинення яких може бути застосована спеціальна конфіскація.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі:

1) обвинувального вироку суду;

2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру;

4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру (ч. 2 ст. 961 КК України).

У випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі:

1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності;

2) ухвали суду, постановленої в порядку ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними (ч. 3 ст. 961 КК України).

Об`єктом спеціальної конфіскації відповідно до частини першої статті 962 КК України можуть бути гроші, цінності та інше майно, які: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна (пункт 1); призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення (пункт 2); були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави (пункт 3); були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (пункт 4).

Відповідно до КК України суб`єктом, щодо якого може бути застосована спеціальна конфіскація, є:

- засуджена особа (пункт 1 частини другої статті 961 КК України);

- особа, яка не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених КК України, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (частина третя статті 962 КК України);

- третя особа, якщо вона набула майно, зазначене у статті 962 КК України, від підозрюваного, звинуваченого, особи, яку переслідують за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 962 КК України (частина четверта статті 962 КК України) (рішення КСУ від 30.06.2022 № 1-р/2022).

Із системного аналізу вказаних норм, слід зробити висновок, що до грошових коштів, про які йде мова у клопотанні прокурора, не може бути застосована спеціальна конфіскація, оскільки кримінальне провадження закрите на етапі досудового розслідування з підстав відсутності у діянні складу кримінального правопорушення, а грошові кошти не є майном, вилученим з цивільного обороту. Тоді як п. 2 ч. 3 ст. 961 КК України прямо визначає, що якщо кримінальне провадження закривається слідчим чи прокурором, то спеціальна конфіскація може бути застосована на підставі ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, у випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора і в частині передачі грошових коштів у власність держави є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Узагальнюючи викладене, суд констатує, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 100, 132, 372, 375, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про скасування арешту та передачу у власність держави речових доказів у кримінальному провадженні № 0000153 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1