Провадження № 1-кп/592/457/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про повернення обвинувального акту прокурору Окружної прокуратури міста Суми, -

В С Т А Н О В И В :

14.08.2023 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України (вхідний № 28108/23 від 14.08.2023 року) (а. п. 1-59) .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 року суддю Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 було визначено головуючим суддею у справі № 592/12241/23, провадження № 1-кп/592/505/23 (а. п. 60) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.08.2023 року по справі № 592/12241/23, провадження № 1-кп/592/505/23 справу було призначено до підготовчого судового засідання на 21.08.2023 року на 13 годину 15 хвилин в залі судових засідань № 11 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12. В підготовче судове засідання були викликані особи, які беруть участь у судовому розгляді: прокурор, обвинувачений, захисник. Ухвала набрала законної сили 18.08.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112917991) (а. п. 64) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.04.2024 року по справі № 592/12241/23, провадження № 1-кп/592/211/24 клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про направлення обвинувального акту до Сумського апеляційного суду для визначення підсудності у зв`язку із встановленням непідсудності кримінального провадження Ковпаківському районному суду м. Суми, було задоволено частково. Було ухвалено направити кримінальне провадження № 0002218 з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, до Сумського апеляційного суду для визначення підсудності вказаного кримінального провадження, а саме: для звернення до Верховного Суду з поданням для вирішення питання про направлення даного кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів. Ухвала про направлення до відповідного суду для визначення підсудності у зв`язку із встановленням непідсудності кримінального провадження оскарженню не підлягає. Ухвала суду, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення. Ухвала набрала законної сили 16.04.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118373212, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. п. 120-122) .

Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2024 року у справі № 592/12241/23, провадження № 51-2418впс24 подання Сумського апеляційного суду про направлення кримінального провадження № 0002218 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів було залишено без задоволення. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 07.05.2024 року ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. п. 134-137) .

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2024 року справу № 592/12241/23, провадження № 1-кп/592/505/23 було передано раніше визначеному складу суду в особі судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 (а. п. 141) .

До початку підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у нібито вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України. Підготовче судове засідання у справі № 592/12241/23 за обвинуваченням ОСОБА_5 було призначено на 29.10.2024 року на 10 годину 30 хвилин в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми. В свою чергу прокурор Окружної прокуратури міста Суми вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. З вказаною позицією прокуратури, сторона захисту не може погодитись, вважаючи, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з наступних причин. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положення ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) ; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Проте, обвинувальний акт, складений 11.08.2023 року, не містить обов`язкових складових, зокрема, визначених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Так, з обвинувального акту вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 22.12.2021 року, тобто за вісім днів до закінчення строку договору, підписав акт № 3064-1 приймання-передачі наданих послуг, датований 22.12.2021 року, згідно договору № 1-3064. Також, ОСОБА_5 22.12.2021 року підписав акт № 3975-1 приймання-передачі наданих послуг, датований 22.12.2021 року, згідно договору № 1-3075/3. В обвинувальному акті точно не зазначено ані часу, ні місця нібито вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Згідно із ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.05.2024 року у справі № 592/1224/23 (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 інкримінується те, що він, будучи суб`єктом підприємницької діяльності, переслідуючи мету власного незаконного збагачення шляхом безпідставного отримання коштів державного бюджету, достовірно знаючи про те, що нібито наданими з його боку послугами з тимчасового проживання учасники спортивного заходу не користувались, оскільки такі послуги фактично не надавались і не могли бути надані, перебуваючи на території Київської області, умисно вніс завідомо неправдиві відомості щодо обсягу наданих послуг і скріпив вказаний текст печаткою та власноручним підписом. У подальшому державною установою Укрспортзабезпечення на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 безпідставно було перераховано грошові кошти. Разом із цим, при викладенні фактичних обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів місцем їх вчинення не вказано ні АДРЕСА_1 , а те, що розпоряджатись незаконними коштами ОСОБА_5 міг за місцем своєї підприємницької діяльності, як про те у поданні зазначає апеляційний суд, не свідчить, що місцем вчинення злочину є саме Бориспільський район Київської області. Тобто, Верховний Суд, виходячи з тексту ухвали від 07.05.2024 року, дійшов висновку про те, що місце вчинення злочину є невстановленим, чого не зазначено в обвинувальному акті. Крім того, обвинувальний акт не містить посилання на мотиви нібито вчинення кримінального правопорушення, способу вчинення. На переконання сторони захисту, подія, що відбулась, містить цивільно-правові відносини, адже ОСОБА_5 було підписано акти приймання-передачі наданих послуг, які прийняті замовником, при цьому жодних вимог зі сторони Державної установи Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів Укрспортзабезпечення на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з вимогами щодо повернення коштів не надходило. Більш того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яка невірно кваліфікована, на думку сторони захисту. Так, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 сторона обвинувачення врахувала, що останній є фізичною особою-підприємцем, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 128 ГК України, ч. 3 ст. 18 КК України, а також примітки 1 до ст. 364 КК України, враховуючи те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , маючи найманих працівників та здійснюючи обов`язки з керівництва трудовим колективом та виробничою діяльністю, також маючи право розпоряджатись відповідним майном, був наділений повноваженнями, пов`язаними з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій під час інкримінованому правопорушенні. При цьому, відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених відповідно до постанови від 16.01.2024 року у справі № 443/711/19 (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо умов визнання фізичної особи-підприємця службовою особою, Верховний Суд зазначив про те, що підприємець може бути визнаний службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, коли він є керівником трудового колективу тих найманих робітників, які на підставі укладеного з ним трудового договору сприяють йому у здійсненні підприємницької діяльності під час вчинення певного кримінального правопорушення (на певному об`єкті тощо) . Разом із цим, в обвинувальному акті від 11.08.2023 року, зокрема, не вказано про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 використовував найману працю задля вчинення кримінального правопорушення, надаючи вказівки, розпорядження тощо, тобто прямо виконував організаційно-розпорядчі функції під час вчинення інкримінованого правопорушення. Натомість з обвинувального акту зазначається про те, що останній нібито самостійно вчиняв правопорушення, підписуючи акти № 3064-1 та № 3075-1. Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 42, 45-47, 50, 291 КПК України, він просив повернути прокурору Окружної прокуратури міста Суми обвинувальний акт від 11.08.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, відносно ОСОБА_5 , у нібито вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України (вхідний № 41524/24 від 29.10.2024 року) (а. п. 151, 152) .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 наполягали на задоволенні клопотання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 категорично заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки, на його думку, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, він просив призначити справу до судового розгляду.

Вислухавши клопотання та думку захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , думку обвинуваченого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 , суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ч. 1 ст. 32 КПК України вбачається, що, якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Отже, на думку суду, дану норму слід розуміти таким чином, що кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, лише у випадку, коли місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, тобто коли органом досудового розслідування було вичерпано всі можливості встановлення місця вчинення кримінального правопорушення, що в даному випадку насправді не мало місця.

Під місцем вчинення кримінального правопорушення слід розуміти передбачену диспозицією кримінально-правової норми ознаку об`єктивної сторони складу злочину, яка характеризує певну територію, де суб`єкт, під час перебування на ній, вчинив передбачену кримінальним законом дію або бездіяльність.

Місцем вчинення злочину є місце вчинення особою дій, що утворюють об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, незалежно від місця настання суспільно небезпечних наслідків.

Причому місце вчинення кримінального правопорушення розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Із змісту п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) .

Отже, щодо кожної події необхідно встановити час, місце, спосіб вчинення діяння та інші обставини правопорушення, незалежно від того, чи зазначені вони як ознаки складу кримінального правопорушення.

В деяких категоріях справ дату та час вчинення кримінального правопорушення необхідно встановити досить точно день, час, а іноді навіть хвилини. Такі дані можуть відігравати важливу роль у встановленні вини конкретної особи. В справах про триваючі злочини потрібно безумовно необхідно встановити також проміжок часу, який обчислюється днями або тижнями, можливо місяцями чи роками.

Місце вчинення кримінального правопорушення повинно бути встановлено більш-менш точно в залежності від особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Аналіз змісту зазначених вимог закону у сукупності свідчить про те, що конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Разом з тим, обвинувальний акт повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті формулювання обвинувачення з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно ст. 91 КПК України, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у п/п а п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 року у справі Маттоціа проти Італії зазначив про те, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) .

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав на межі гарантій, передбачених п/п а п. 3 ст. 6 Конвенції, які мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження, як це випливає з рішення від 09.03.2011 року у справі Жупнік проти України ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) , з рішення від 25.03.1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) .

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який, відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

Стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України при викладенні як фактичних обставин кримінальних правопорушень, так формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_5 взагалі не зазначено місце вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Будь-яких відомостей щодо визначення місця вчинення кримінальних правопорушень, в розумінні кримінального закону, обвинувальний акт не містить, оскільки відсутнє зазначення місць, де фактично відбулось вчинення кримінальних правопорушень. Жодних даних щодо неможливості встановлення місця вчинення злочину ані слідчим, ані прокурором в обвинувальному акті не зазначено.

Така неконкретність обвинувачення, на думку суду, перекладає на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема, в частині розкриття конкретного змісту таких обставин, місця вчинення кримінальних правопорушень, дату та час вчинення кримінальних правопорушень, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі.

За версією сторони обвинувачення вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень відбувалося в різні періоди часу, однак обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України не містить описання об`єктивної сторони кожного окремого діяння з вказівкою на місце, дату та час вчинення кожного з них.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) .

Згідно ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи ( ІНФОРМАЦІЯ_7 . Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі Камінські проти Австрії № 9783/82 п. 79) .

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п/п b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 01.03.2001 року у справі Даллос проти Угорщини , п. 47) .

Згідно ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 218 КПК України, якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.

В силу імперативних вимог п. 5 ч. 2 ст. 291, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Із змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України вбачається, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору, як необхідно викласти формулювання обвинувачення вчинення особою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, або покращити якість обвинувального акта, тим самим проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору як краще викласти обвинувачення.

Суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин вчинення злочину, тощо.

Системний аналіз норм п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України свідчить про те, що повернення обвинувального акта прокурору передбачено у разі невідповідності його вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.

При цьому, повернення обвинувального акта є обґрунтованим, якщо виявлена невідповідність порушує права учасників кримінального провадження, вказаний недолік не можна усунути під час судового розгляду, або перешкоджає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду.

Отже, враховуючи викладене, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що обвинувачення не повній мірі є зрозумілим, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.

Таким чином, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей про місце вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, що підтверджується висновком колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 07.05.2024 року у справі № 592/12241/23, провадження № 51-2418впс24, яка набрала законної сили 07.05.2024 року, яка, в свою чергу, є обов`язковою, в тому числі для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України, в силу ч. 1 ст. 533 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей про дату та час вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, що абсолютно не узгоджується та суперечить імперативним вимогам, вказаним в п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, з урахуванням наявних в матеріалах кримінального провадження додатків до позовної заяви представника цивільного позивача, доданих до обвинувального акту, якими повністю спростовується неможливість (неспроможність) сторони обвинувачення під час досудового розслідування встановити місце, дату та час вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (а. п. 46-52, 53-58) , оскільки жодних даних щодо неможливості (абсолютної та відносної) встановлення стороною обвинувачення під час досудового розслідування місця, дати та часу вчинення кримінальних правопорушень ані слідчим, ані прокурором в обвинувальному акті не зазначено, відтак суд дійшов висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про повернення обвинувального акту прокурору Окружної прокуратури міста Суми, слід задовольнити частково, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002218, відомості за яким 21.10.2022 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, слід повернути прокурору Окружної прокуратури міста Суми для приведення його у відповідність до вимог КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218 від 21.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про повернення обвинувального акту прокурору Окружної прокуратури міста Суми, задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002218, відомості за яким 21.10.2022 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, повернути прокурору Окружної прокуратури міста Суми для приведення його у відповідність до вимог КПК України.

На ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1