Справа № 461/4954/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/377/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301?1 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України несудимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з доповненнями на вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року, -

встановила:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року визнано ОСОБА_6 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301?1 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України у виді десяти років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 2 роки.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 301 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 2 роки.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 301 КК України у виді семи років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 2 роки.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді двох років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 2 роки.

Призначено ОСОБА_6 покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, у виді десяти років та шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 3 роки.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком і вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2023 року, у виді одинадцяти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 3 роки.

На підставі ст. 6-1 КВК України після набрання обвинувальним вироком законної сили передбачена цією статтею інформація відносно ОСОБА_6 підлягає внесенню до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, у виді тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 31.03.2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 31.03.2022 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 2 роки.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 301 КК України у виді десяти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 3 роки.

Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 3 роки.

На підставі ст. 6-1 КВК України після набрання обвинувальним вироком законної сили передбачена цією статтею інформація відносно ОСОБА_7 підлягає внесенню до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - залишено без змін, у виді тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 20.07.2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 20.07.2022 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 19:40 по 20:55 год., всупереч Міжнародній Конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, а також в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 № 1296IV, відповідно до якої дитячою порнографією є зображення у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, у реальному чи змодельованому відверто сексуальному образі та/або задіяної у реальній чи змодельованій відверто сексуальній поведінці, або будь-яке зображення статевих органів дитини в сексуальних цілях, вимог ст. 2 цього Закону, згідно з якою виробництво та обіг у будь-якій формі продукції порнографічного характеру в Україні забороняються, та всупереч існуючих у сфері культурного, духовного життя суспільства моральних засад щодо недопустимості демонстрації статевих органів, сексуальних відносин, які є неприйнятними з погляду суспільної моралі, загальновизнаних правил сором`язливості, прихованості відповідних стосунків від сторонніх осіб, призначені для збудження статевої пристрасті інших осіб, провокування їх статевої агресії, маючи умисел на створення відеопродукту із вмістом дитячої порнографії, перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, з використанням невстановленого пристрою, здатного вести зйомку та запис відеозображення в цифровому форматі, примусив до участі у його створенні малолітню ОСОБА_12 .

Так, ОСОБА_6 , користуючись безпорадним станом малолітньої потерпілої, зумовленим її дитячим віком, відкрито здійснюючи відеозйомку, задіяв малолітню потерпілу проти її волі до участі в такій зйомці в реальній відверто сексуальній поведінці, що полягала у вчиненні з її участю, участю ОСОБА_12 , відносно якої 21.02.2023 р. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, відносно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та самого ОСОБА_6 дій сексуального характеру, зокрема, статевих зносинах природним і неприродним способом між ОСОБА_6 та малолітньою.

Відеозапис зазначених дій зафіксований у файлах під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_27», розміром 4 287 042 669 байт, тривалістю 43 хв. 42 сек., та «ІНФОРМАЦІЯ_28», розміром 2 128 954 421 байт, тривалістю 21 хв. 43 сек., які ОСОБА_6 зберігав на накопичувачі на жорстких магнітних дисках «Western Digital» ноутбука «Lenovo» до 30.03.2022.

Окрім цього, ОСОБА_6 , 25.04.2015, приблизно о 20:00 год., перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , відносно якої 21.02.2023 р. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, відносно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, нехтуючи правом малолітньої особи на статеву свободу та статеву недоторканність, використавши безпорадний стан малолітньої ОСОБА_14 , зумовлений її дитячим віком, усвідомлюючи, що вона є малолітньою, вчинив щодо неї розпусні дії сексуального характеру та, незважаючи на її скарги на біль та прохання це припинити, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, зґвалтував її оральним проникненням, і продовжуючи такі дії, здійснив зґвалтування малолітньої потерпілої вагінальним проникненням.

Окрім цього, ОСОБА_6 , 25.04.2015, в період з 20:17 по 20:55 год., перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_14 , які полягали у тому, що він, знаходячись із вказаною особою в одній кімнаті, усвідомлюючи, що вона є малолітньою і спостерігає за ним, будучи повністю оголеним, вчиняв з ОСОБА_12 , відносно якої 21.02.2023 р. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, відносно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яка в цей час теж була повністю оголеною, дії сексуального характеру, зокрема, вступав у статеві зносини неприродним способом.

Окрім цього, ОСОБА_6 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , тобто групою осіб, у точно невстановлений час, в період з 05.01.2017 по 15.12.2018, перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканність, використавши безпорадний стан малолітньої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зумовлений її дитячим віком, усвідомлюючи, що вона є малолітньою, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинили зґвалтування особи, яка не досягла чотирнадцяти років, що виразилось у тому, що ОСОБА_6 спочатку здійснив пальцем руки вагінальне проникнення в тіло малолітньої потерпілої, а у подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 здійснили почергово зґвалтування малолітньої потерпілої ОСОБА_15 шляхом орального та вагінального проникнення в тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_15 .

Окрім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,за попередньою змовою між собою, тобто групою осіб, при цьому ОСОБА_6 повторно, у точно невстановлений час, в періоді з 05.01.2017 по 15.12.2018, перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, усвідомлюючи, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є малолітньою і маючи прямий умисел на вчинення розпусних дій щодо неї, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканність, будучи повністю оголеними, в одному ліжку з малолітньою потерпілою, яка також була оголеною, з метою її розбещення, демонстрували відеозаписи порнографічного змісту та одягнули на ОСОБА_15 причіпний фалоімітатор. При цьому, ОСОБА_7 непристойно торкався своїх статевих органів, а ОСОБА_6 - статевих органів малолітньої потерпілої.

Окрім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, тобто групою осіб, при цьому ОСОБА_6 повторно, у точно невстановлений час, в період з 05.01.2017 по 15.12.2018, всупереч Міжнародній Конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, а також в порушення вимог ст. 1 «Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 № 1296IV, відповідно до якої дитячою порнографією є зображення у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, у реальному чи змодельованому відверто сексуальному образі та/або задіяної у реальній чи змодельованій відверто сексуальній поведінці, або будь-яке зображення статевих органів дитини в сексуальних цілях, вимог ст. 2 цього Закону, згідно з якою виробництво та обіг у будь-якій формі продукції порнографічного характеру в Україні забороняються, та всупереч існуючих у сфері культурного, духовного життя суспільства моральних засад щодо недопустимості демонстрації статевих органів, сексуальних відносин, які є неприйнятними з погляду суспільної моралі, загальновизнаних правил сором`язливості, прихованості відповідних стосунків від сторонніх осіб, призначені для збудження статевої пристрасті інших осіб, провокування їх статевої агресії, маючи умисел на створення відеопродукту із вмістом дитячої порнографії, перебуваючи у м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, з використанням невстановленого пристрою, здатного вести зйомку та запис відеозображення в цифровому форматі, примусили до участі у його створенні малолітню ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є донькою ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом малолітньої потерпілої, яка є донькою ОСОБА_7 , зумовленим її дитячим віком, відкрито здійснюючи відеозйомку, задіяли малолітню потерпілу проти її волі до участі в такій зйомці в реальній відверто сексуальній поведінці, що полягала у вчиненні з її участю, участю ОСОБА_7 та самого ОСОБА_6 дій сексуального характеру, зокрема, статевих зносинах природним і неприродним способом між ОСОБА_6 та малолітньою, а також між ОСОБА_7 та малолітньою.

При цьому, у ході відеозйомки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почергово міняли розташування пристрою, на який велася зйомка, підбираючи ракурси, з яких можливо зафіксувати якнайбільше непристойних деталей вчинюваних ними дій.

Відеозапис зазначених дій зафіксований у файлах під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_25», розміром 4 287 502 213 байт, тривалістю 43 хв. 45 сек. та «ІНФОРМАЦІЯ_26» розміром 663 037 629 байт, тривалістю 18 хв. 58 сек., які зберігав до 30.03.2022 на накопичувачі на жорстких магнітних дисках «HITACHI».

Окрім цього, ОСОБА_6 , у період з 11.08 год. по 12.52 год. 27.03.2022, у невстановленому досудовим слідством місці, здійснював умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж. Так, ОСОБА_6 всупереч Міжнародній Конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, а також в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 № 1296-IV, відповідно до якої дитяча порнографія - зображення у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, у реальному чи змодельованому відверто сексуальному образі та/або задіяної у реальній чи змодельованій відверто сексуальній поведінці, або будь-яке зображення статевих органів дитини в сексуальних цілях, вимог ст. 2 цього Закону, згідно з якою виробництво та обіг у будь-якій формі продукції порнографічного характеру в Україні забороняються, та всупереч існуючих у сфері культурного, духовного життя суспільства моральних засад щодо недопустимості демонстрації статевих органів, сексуальних відносин, які є неприйнятними з погляду суспільної моралі, загальновизнаних правил сором`язливості, прихованості відповідних стосунків від сторонніх осіб, призначені для збудження статевої пристрасті інших осіб, провокування їх статевої агресії, діючи умисно, з метою отримання доступу до дитячої порнографії встановив на свій персональний ноутбук марки «Dell Inspiron» програмне забезпечення - Інтернет-браузер ТОR, який надає можливість безперешкодного входу в мережі так званого Даркнет з метою анонімного доступу до різноманітного нелегального контенту, у тому числі дитячої порнографії.

У подальшому ОСОБА_6 за допомогою Інтернет-браузера ТОR через портал «Hiden Wiki», що містить каталоги з посиланнями на Інтернет-ресурси з нелегальним контентом, обираючи категорію «CР» (абревіатура від «child porno», в перекладі з англійської мови - «дитяче порно»), входив на Інтернет-сайти, що надають доступ до фото та відеофайлів з дитячою порнографією.

Умисно одержавши доступ у зазначений вище спосіб до відеофайлів із змістом дитячої порнографії під наступними назвами: «ІНФОРМАЦІЯ_8» розміром 14 775 274 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_10» розміром 60 674 328 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_11» розміром 157 527 560 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_12» розміром 137 076 413 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_13» розміром 22 410 651 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_14» розміром 18 166 402 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_15» розміром 70 987 258 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_16» розміром 632 668 811 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_17» розміром 463 104 177 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_18» розміром 257 198 354 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_19» розміром 57 230 360 байт; «ІНФОРМАЦІЯ_9» розміром 74 991 461 байт, ОСОБА_6 завантажив їх з мережі Інтернет та записав на накопичувач на жорстких магнітних дисках «HITACHI» s/n: GLHX3PMK , ємністю 500 GB, яким було обладнано його ноутбук марки «Dell Inspiron», де умисно зберігав їх до 30.03.2022 року.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України скасувати повністю. Ухвалити новий вирок, в якому виправдати ОСОБА_7 за ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаних кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

В обґрунтування вказує, що сторона обвинувачення в ході судового розгляду жодних доказів винуватості ОСОБА_7 за ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України не надала.

Зазначає, що будучи допитаним в ході судового розгляду ОСОБА_7 показав, як вбачається із вироку, що інкриміновані дії не вчиняв, оскільки на ОСОБА_6 здійснювався тиск працівниками правоохоронних органів, тому ОСОБА_6 дав в суді неправдиві покази щодо нього.

Наголошує, що покази обвинуваченого у скоєнні особливо тяжкого злочину не було відображено у оскаржуваному вироку в повній мірі та судом не було дано їм оцінку, не зазначено, чому суд не прийняв покази обвинуваченого до уваги.

На переконання сторони захисту, слідча дія - огляд в службовому кабінеті відділу особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області проведений всупереч вимог КПК України. Зокрема, під час даного огляду 30.03.2022 року ОСОБА_6 не було запропоновано запросити захисника та не отримано його відмову від послуг захисника. Не роз`яснено його прав під час проведення огляду. Що свідчить про психологічний тиск з боку працівників поліції на ОСОБА_6 під час проведення огляду. Крім цього, як вбачається із вироку, то станом на 30.03.2022 року ОСОБА_6 вже був затриманим. Проте, яким чином, ОСОБА_6 потрапив до кабінету слідчого маючи при собі вилучені предмети не з`ясовано. Тому дана слідча дія проведена без дотримання норм КПК України, а відтак докази, які отримані внаслідок такої слідчої дії не можуть вважатися допустимими.

Апелянт звертає увагу, що в оскаржуваному вироку суду, а саме у його мотивувальній частині, не зазначено позиції щодо обвинувачення ні прокурора ОСОБА_8 ні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_16 .. Тим самим, судом при ухваленні вироку недотримано вимог ст. 22 КПК України, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. У оскаржуваному вироку не зазначено, якими доказами прокурор мотивував правильність кваліфікації обвинувального акту, та що саме зазначив адвокат на заперечення кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України. Загалом у оскаржуваному вироку суду відсутня мотивація суду щодо сприйняття доводів сторони обвинувачення та заперечення доводів сторони захисту.

На апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 законний представник ОСОБА_15 ОСОБА_17 та потерпіла ОСОБА_15 подали заперечення.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного йому покарання, призначити покарання за ч.4 ст. 152 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Вважає, що суд застосував до нього надто суворе покарання.

Обвинувачений просить врахувати пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, те що він одружений, дружина домогосподарка, має на утриманні неповнолітніх дітей.

Звертає увагу, що має заохочення від адміністрації СІЗО, жодної догани за весь час перебування під вартою.

Підкреслює, що на диспансерному обліку в нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Наголошує, що має вищу освіту, спеціаліст обслуговування військових літаків, розробник дронів та засобів РЄБ.

Стверджує, що не має претензій зі сторони потерпілих, досі перебуває з ними в добрих стосунках.

В доповненнях до апеляційної скарги просить, при винесенні остаточного покарання, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України зарахувати йому покарання за ч.1 ст. 161 КК України, винесене Галицьким районним судом від 20.02.2023 р. у справі №461/769/23, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у справі №461/4954/22.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати і закрити відносно нього кримінальне провадження, або призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що недопустими доказами в цьому кримінальному провадженні є відеозапис наданий ОСОБА_6 , покази потерпілої, покази обвинуваченого ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що судом першої інстанції було відхилено його клопотання про надання перекладача, заміну захисника, вважає, що заявлений ним відвід судді ОСОБА_18 є обґрунтованим.

Наголошує, що судом не було встановлено місця та часу вчиненого злочину, суд не встановив вік потерпілої на час вчинення злочину.

Стверджує, що суд першої інстанції позбавив його права на останнє слово.

На апеляційний розгляд потерпіла ОСОБА_15 та її занонний представник ОСОБА_17 не з`явились, останніми подано заяву про проведення апеляційного розгляду без їхньої участі, при цьому, зазначили, що просять оскаржуваний вирок залишити без змін, а тому неявка останніх у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисників та обвинувачених на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора про безпідставність доводів апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301?1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Зі змісту ст. 370 КПК України випливає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до статті 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У частині другій ст. 87 КПК України надано перелік тих діянь, які суд безумовно зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст частини 2 статті 91 КПК України передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З наведеної норми вбачається, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. В той час, як за обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановлюються подія кримінального правопорушення, винуватість, форма вини, тощо.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301?1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень визнав, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень не визнав.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.5 ст. 301 КК України, за викладених у вироку суду обставин, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема:

Повідомленням про виявлення кримінального правопорушення - лист першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_20 від 30.03.2022 № 62/30-37, а також рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС 1 сектора ВКІБ ІНФОРМАЦІЯ_20 від 30.03.2022, з яких убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_20 в ході проведення фільтраційних заходів отримано інформацію щодо громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який причетний до розбещення неповнолітньої особи, примушування її до створення контенту порнографічного характеру.

Протоколом огляду від 30.03.2022 з фототаблицею, проведеного слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області у присутності двох понятих, відповідно до якого здійснено огляд приміщення службового кабінету № 1 відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області, де в присутності ОСОБА_6 виявлено рюкзак, з якого він добровільно видав належні йому речі, зокрема, HDD накопичувач HITACHI, s/n GLXH3PMK, ємністю 500 Gb, мобільний телефон марки XIAOMI IMEI1: НОМЕР_4 IMEI2: НОМЕР_5 , без встановленої сім-карти з логічним захистом у цифровому форматі «2850», мобільний телефон марки Samsung IMEI1: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 SN: НОМЕР_8 , з встановленою сім-картою оператора Vodafon із номером телефону НОМЕР_9 , та носієм інформації (карта пам`яті Micro SD) марки Remax об`ємом 32 Gb з логічним захистом у цифровому форматі «2850», ноутбук марки "Lenovo", модель - Ideapad, корпус у внутрішній частині сірого та зовнішній частині чорного кольорів, на верхній частині корпусу ззовні наявні подряпини, дисковод відсутній, на нижній частині корпусу наявна наліпка із написами наступного змісту "US LISTED E302338" "R3B65" із зарядним пристроєм.

Заявами ОСОБА_6 від 30.03.2022, написані ним власноручно, відповідно до яких він добровільно надає органу досудового розслідування свою особисту техніку, зокрема, HDD накопичувач HITACHI, s/n GLXH3PMK, ємністю 500 Gb, мобільний телефон марки XIAOMI IMEI1: НОМЕР_4 IMEI2: НОМЕР_5 , без встановленої сім-карти з логічним захистом у цифровому форматі «2850», мобільний телефон марки Samsung IMEI1: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 , з встановленою сім-картою оператора Vodafon із номером телефону НОМЕР_9 , та носієм інформації (карта пам`яті Micro SD) марки Remax об`ємом 32 Gb з логічним захистом у цифровому форматі «2850» та ноутбук марки «Lenovo» моделі «Ideapad», а також дає згоду на проведення їх огляду.

Висновком експертів № КСЕ 19/114-22/4660 від 29.04.2022 за результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експертизи, відповідно до якого на вилученому в ОСОБА_6 носії інформації HITACHI HTS72505 та на накопичувані на жорстких магнітних дисках «Western Digital» WD10JPCX-24UE4TO ноутбука « Lenovo », які 30.03.2022 вилучено в ОСОБА_6 , виявлені відео-файли з назвами:«? ІНФОРМАЦІЯ_8»,«ІНФОРМАЦІЯ_9»,«ІНФОРМАЦІЯ_21»,«ІНФОРМАЦІЯ_11»,«ІНФОРМАЦІЯ_12»,«ІНФОРМАЦІЯ_22»,«ІНФОРМАЦІЯ_14»,«ІНФОРМАЦІЯ_15»,«ІНФОРМАЦІЯ_16»,«ІНФОРМАЦІЯ_17»,«ІНФОРМАЦІЯ_23»,«ІНФОРМАЦІЯ_24»,«ІНФОРМАЦІЯ_25»,«ІНФОРМАЦІЯ_26»,«ІНФОРМАЦІЯ_27»,«ІНФОРМАЦІЯ_28», що містять епізоди з ознаками дитячої порнографії. Встановлено, що у вищевказаних відео-файлах наявні зображення задіяних у сексуальних сценах осіб жіночої та чоловічої статі, які є малолітніми дітьми.

Висновком експерта № СЕ?19/114?22/9024?ФП від 27.06.2022 за результатами проведення судово-портретної експертизи ОСОБА_6 , відповідно до якого зображення особи чоловічої статі з рудим волоссям у відеофайлах «ІНФОРМАЦІЯ_25», «ІНФОРМАЦІЯ_26», «ІНФОРМАЦІЯ_29», представлених для порівняння у якості об`єктів дослідження, та у відеофайлі «ІНФОРМАЦІЯ_30» (представленому в якості зразка порівняння з відеозаписом слідчої дії з участю ОСОБА_6 ), є зображенням однієї й тієї ж особи.

Висновком експерта № СЕ-19/114-22/13055-ФП від 14.09.2022 за результатами проведення судово-портретної експертизи ОСОБА_7 , відповідно до якого зображення особи чоловічої статі з чорним волоссям у відеофайлах «ІНФОРМАЦІЯ_25», «ІНФОРМАЦІЯ_26», «ІНФОРМАЦІЯ_29», представлених для порівняння у якості об`єктів дослідження, та у відеофайлі «ІНФОРМАЦІЯ_30» (представленому в якості зразка порівняння з відеозаписом слідчої дії з участю ОСОБА_7 ), є зображенням однієї й тієї ж особи.

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 серії НОМЕР_10 , з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьком є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_17 .

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_14 серії НОМЕР_11 , з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_14 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьком є ОСОБА_19 , матір`ю - ОСОБА_12 .

Висновком судово-психіатричного експерта № 315 від 30.08.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_15 на даний час страждає та у час вчинення стосовно неї кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 страждала хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії. ОСОБА_15 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, та не може правильно сприймати обставини, які мають значення по справі та давати по них відповідні покази.

Висновком експерта № СЕ-718 від 03.08.2022 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , з якого вбачається, що у неповнолітньої ОСОБА_15 цілісність дівочої пліви порушена, є розрив її, який утворився від дії тупого предмета, давність виникнення його більше 3-х тижнів до моменту огляду.

Висновком експерта № СЕ-19/114-22/15058-ФП від 14.09.2022 за результатами проведення судово-портретної експертизи ОСОБА_15 , відповідно до якого зображення особи жіночої статі (на вигляд малолітньої) у відеофайлах «ІНФОРМАЦІЯ_25», «ІНФОРМАЦІЯ_26», «ІНФОРМАЦІЯ_29», представлених для порівняння у якості об`єктів дослідження, та у відеофайлі «ІНФОРМАЦІЯ_30» (представленому в якості зразка порівняння з відеозаписом слідчої дії з участю ОСОБА_15 ), є зображенням однієї й тієї ж особи.

Дослідженими у судовому засіданні відеофайлами «ІНФОРМАЦІЯ_25», «ІНФОРМАЦІЯ_26», «ІНФОРМАЦІЯ_29», на яких зафіксовано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та дитину жіночої статі, із якою вони почергово вступають у статеві зносини природним і неприродним способом.

Відеозаписом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 06.09.2022, проведеного слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова в порядку ст. 225 КПК України, відповідно до якого на продемонстрованому відеозаписі вона впізнає себе, обвинуваченого ОСОБА_6 та свою маму ОСОБА_12 Підтверджує факт вступу ОСОБА_6 у статеві зносини із нею в її дитинстві, деталей події не пам`ятає.

Показаннями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_15 , відповідно до яких на продемонстрованому відеозаписі вона впізнає себе, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Повідомляє, що події, зафіксовані на відеозаписі, відбулись, коли їй було приблизно 9 років, що обвинувачені дійсно вступали із нею у статеві зносини природним і неприродним способом.

При цьому, суд першої інстанції, обґрунтовано у вироку вказав на те, що заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не вчиняв кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, спростовуються дослідженими у судовому засіданні висновками перелічених вище експертиз, в тому числі і висновком експерта № СЕ-19/114-22/13055-ФП від 14.09.2022 за результатами проведення судово-портретної експертизи ОСОБА_7 , оглянутими відеофайлами «ІНФОРМАЦІЯ_25», «ІНФОРМАЦІЯ_26», «ІНФОРМАЦІЯ_29», відеозаписом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 06.09.2022, проведеного слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова в порядку ст. 225 КПК України, копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 , з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьком є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_17 , показаннями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_15

Підставно, суд першої інстанції, критично сприйняв показання потерпілої та взяв їх до уваги виключно в частині, в якій вони узгоджуються з дослідженим судом відеозаписом з участю потерпілої ОСОБА_15 та обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , з врахуванням висновку судово-психіатричного експерта № 315 від 30.08.2022, відповідно до якого ОСОБА_15 страждає хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії та не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, які мають значення по справі та давати по них відповідні покази.

Доводи захисника про те, що протокол огляду від 30.03.2022 року слід визнати недопустимим доказом є безпідставними, не знайшли свого підтвердженні ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, так, підставою для проведення огляду місця події повинна бути інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Встановлено, що вказаний протокол огляду складено відповідно до вимог ст. 237 КПК України, підставою огляду місця події стало повідомлення про виявлення кримінального правопорушення першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_20 ОСОБА_20 .

Частина 4 ст.237 КПК України передбачає право осіб, у присутності яких здійснювався огляд, робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. Будь-яких заяв, в т.ч. і здійснення психологічного тиску на ОСОБА_6 , чи порушення прав та законних інтересів останній не подавав, зазначений протокол містить підписи всіх учасників, понятих, перед початком огляду учасникам роз`яснено їхні права.

В матеріалах кримінального провадження наявні заяви обвинуваченого ОСОБА_6 від 30.03.2022, які написані ним власноручно, відповідно до яких він добровільно надає органу досудового розслідування свою особисту техніку, зокрема, HDD накопичувач HITACHI, s/n GLXH3PMK, ємністю 500 Gb, мобільний телефон марки XIAOMI IMEI1: НОМЕР_4 IMEI2: НОМЕР_5 , без встановленої сім-карти з логічним захистом у цифровому форматі «2850», мобільний телефон марки Samsung IMEI1: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 , з встановленою сім-картою оператора Vodafon із номером телефону НОМЕР_9 , та носієм інформації (карта пам`яті Micro SD) марки Remax об`ємом 32 Gb з логічним захистом у цифровому форматі «2850» та ноутбук марки «Lenovo» моделі «Ideapad», а також дає згоду на проведення їх огляду.

На переконання колегії суддів зазначення стороною захисту лише формальних зауважень, які не впливають на зміст проведених слідчих дій, не можуть нівелювати ці докази у цілому. До такого переконання суд дійшов з врахуванням правових висновків зазначених в постановах ВС від 13.06.2023 у справі №572/1861/18 (провадження №51-580км23) від 15.06.2021 у справі №204/6541/16-к (провадження № 51-2172км19), які на підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про не дотримання судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Як передбачено положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 дотримані у повному обсязі, місцевим судом при розгляді даного кримінального провадження дотримано положень закону щодо забезпечення сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав, порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду при апеляційному перегляді не встановлено, оскільки кожній стороні була надана розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Незгода стороною захисту з оцінкою суду першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, є лише способом захисту і намаганням спростувати вказані докази, які проведені за участі обвинувачених або об`єктивно вказують на вчинення ними кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як на одну з підстав скасування вироку, звертає увагу, що судом першої інстанції було відхилено його клопотання про надання йому перекладача, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що він не в повній мірі розуміє українську мову, стосовно зазначеного, колегія суддів, вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року №1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У ч. 1 ст. 29 КПК України теж регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Встановлено, що ОСОБА_7 є уродженцем м. Запоріжжя, громадянин України, проживає на території України, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження спілкувався українською мовою, подані останнім, власноручно написані ряд заяв, клопотань, апеляційна скарга українською мовою, крім цього, останній неодноразово ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, зауважень чи клопотань, про те, що він не розуміє документів складених українською мовою, обвинувачений не подавав, відтак на переконання колегії суддів, в даному конкретному випадку підстави для залучення перекладача відсутні.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що судом не було встановлено місця та часу вчиненого злочину, суд не встановив вік потерпілої на час вчинення злочину є необґрунтованими, оскільки встановлено, що кримінальні правопорушення останнім вчинено в період з 05.01.2017 р. по 15.12.2018 р., в м. Запоріжжя, в квартирі за невстановленою адресою, в цей період часу потерпіла ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була малолітньою.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції позбавив його права на останнє слово, є безпідставними, так, з журналу судового засідання від 05.03.2024 року вбачається, що суд тричі надавав останнє слово обвинуваченому (т.3 а.с.149-150).

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що недопустими доказами в цьому кримінальному провадженні є відеозапис наданий ОСОБА_6 , покази потерпілої, покази обвинуваченого ОСОБА_6 , то такі були предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції цілковито погоджується.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині суворості призначеного покарання за ч.4 ст. 152 КК України, на думку колегії суддів є необгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та правових позицій Верховного Суду України, що містяться у п. 1, 2 постанови Пленуму «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, і має бути необхідним та достатнім для досягнення цієї мети. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В своїй апеляційній скарзі апелянт, зокрема, вказує, що вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини (рішення у справі «Швидка проти України»).

Дотримання принципу пропорційності є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

На переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.4 ст. 152 КК України, судом першої інстанції, відповідає вищенаведеним нормам, так, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що ОСОБА_6 посередньо характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на диспансерному обліку в нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий вироком Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2023 р. засуджений за ч. 1 ст. 161 КК України до 3 років позбавлення волі, покарання станом на день винесення цього вироку не відбув. Висновком судово-психіатричного експерта № 263 від 15.07.2022 року встановлено, що ОСОБА_6 на даний час психічним захворюванням не страждає. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Може самостійно реалізувати своє право на захист. Може приймати участь у слідчих та процесуальних дій. У період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням та недоумством не страждав та не перебував у тимчасовому чи іншому хворобливому стані психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Обставинами, передбачених ст.66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши в сукупності обставини справи, належним чином призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, при цьому, покарання призначене у мінімальних межах санкції ч.4 ст. 152 КК України.

Згідно з ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання, суд першої інстанції, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком і вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2023 року, у виді одинадцяти років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах, організаціях, які здійснюють діяльність, пов`язану з роботою з дітьми, або індивідуально займатись такою діяльністю строком на 3 роки.

При цьому, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст. 70 КК України суд першої інстанції вважав можливим застосувати принцип часткового складання призначених покарань. Так, суд першої інстанції, підставно взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301?1 КК України, до постановлення вироку Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2023 року.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_6 призначене відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком і вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2023 року є вірним, підстави при призначенні остаточного покарання, застосування принципу складання покарань шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначених цим вироком і вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2023 року, про що просить апелянт відсутні.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Верховного суду, викладеною у постанові від 01.06.2020 у справі N 766/39/17 (провадження N 51-8867кмо18).

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Отже, апеляційні скарги, не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку, й колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з доповненнями - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4