Справа № 478/105/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/386/24 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/105/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

в с т а н о в и в:

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо нього залишено без змін до набрання вироком чинності.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 09.12.2023 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5ст.72 КК України з 09.12.2023 року по день набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 10601 гривні 92 копійок.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, 08.12.2023 близько 16:00 години керував автомобілем марки «ВАЗ-21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.9 «а» Правил Дорожнього руху України в стані наркотичного сп`яніння, та, рухаючись по автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв» в межах Баштанського району Миколаївської області в напрямку від смт. Казанка до м. Новий Буг, неподалік від с. Великоолександрівка Казанківської ОТГ грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б» та 12.1 Правил Дорожнього руху України, а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та наявність у салоні автомобіля трьох пасажирів ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини, з подальшим наїздом на нерухому перешкоду у вигляді дерева та наступним з`їздом у прилеглий праворуч кювет та його перекиданням.

В результаті пасажиру транспортного засобу військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ; військове звання: солдат) завдано тяжкі тілесні ушкодження у вигляді синця за правим вухом, вогнищевого темно червоного крововиливу в м`яких покривах голови відповідно правій тім`яно потиличної області, перелому кісток основи та склепіння черепа, субарахноїдального крововиливу та забою головного мозку в області базальних відділів головного мозку, вогнищевих темно червоних крововиливів в області коренів легень та утримуючих зв`язок печінки, переломів 2-4 ребр справа по навколо грудинній лінії, переломів 2-7 ребр справа по передній пахвовій лінії, переломів 8-11 ребр справа по лопатковій лінії, що спричинило його смерть від перелому кісток черепа в поєднанні з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом.

Інші пасажири автомобіля отримали наступні тілесні ушкодження: ОСОБА_10 - у вигляді закритої травми грудної клітини (ЗТГК), синця в області грудної клітини зліва, переломів ІІ,ІІ,V,VІ ребр зліва, переломів V,VІ,VІІ ребр справа, двобічний гідро пневмотораксу, забію м`яких тканин обличчя, забійної рани голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_11 - у вигляді закритої черепно-мозкової травми (ЗЧМТ), забою головного мозку І ступеню, закритої травми грудної клітини (ЗТГК), закритого перелому І,ІІ,ІІІ,ІV,V ребр справа, гемопневмотораксу справа, перелому правої ключиці, лівобічного гемотораксу, забою легенів, закритої травми живота з пошкодженням селезінки, внутрішньочеревної кровотечи, видаленням селезінки, травматичного шоку ІІІ ступеню, перелому лівої лонної кістки зі зміщенням, забою м`яких тканин обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.3, 2.3 «б», 2.9 «а» та 12.1 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 , правильність кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку щодо нього з підстав суворості покарання.

Зокрема, зазначає про те, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції виходив з того, що єдиною обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого. Водночас, на думку сторони захисту, вказані висновки суду здійснені без всебічного урахування конкретних обставин справи, а саме: даних про особу обвинуваченого; інших, крім щирого каяття, пом`якшуючих обставин, унаслідок чого судом першої інстанції допущено спрощений та формальний підхід до призначення покарання обвинуваченому, чим порушено його право на справедливий судовий розгляд.

Звертає увагу, на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, офіційно зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ; за місцем проживання характеризується виключно з позитивного боку; на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. За вказаною адресою проживає разом із дружиною ОСОБА_12 та малолітньою донькою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протягом усього процесу досудового розслідування обвинувачений від явки до органів досудового розслідування не ухилявся, жодного впливу на інших учасників кримінального провадження, зокрема на свідків та потерпілого, не вчиняв, у будь-який інший спосіб збиранню доказів, проведенню слідчих (розшукових) дій та інших заходів досудового розслідування не перешкоджав. Жодних претензій матеріального або морального характеру потерпілі до обвинуваченого не мають.

До того ж, ОСОБА_8 надзвичайно позитивно характеризується жителями територіальної громади міста Слов`янськ та дільничним офіцером поліції. Так, згідно характеристики, наданої Громадською організацією «Справедливість та розвиток товариства», ОСОБА_8 «як людина організований та відповідальний, своєю честю та порядністю може слугувати прикладом багатьом. З перших днів російського вторгнення на територію України він разом із жителями міста розбирав завали зруйнованих будинків. Жителі міста знають ОСОБА_8 як порядну, законослухняну людину з високим рівне моральних якостей».

Зауважує, що вказане у сукупності із викладеним вище свідчить про наявність щонайменше двох обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання апеляційних вимог сторони захисту про зміну вироку в частині призначення покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , за встановлених та викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.286-1 КК України, обґрунтовані зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким дано належну оцінку, і такі висновки суду учасниками судового провадження не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 випливає, що ним не оскаржується вирок в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікація його дій, тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 про суворість призначеного судом покарання ОСОБА_8 та на наявність підстав для його пом`якшення з застосуванням ст.69 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції керувався положеннями ст.50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, та належним чином врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким (відповідно до кваліфікації за ст.12 КК України), суспільну небезпеку цього злочину, відомості про особу винного, що він раніше не судимий, є тимчасово переміщеною особою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працює ФОП " ОСОБА_14 ", на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, позитивно характеризується громадською організацією "Справедливість та розвиток товариства", його ставлення до вчиненого, його вік, стан здоров`я та загальний розвиток.

Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання,- щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції випливає, що суд належним чином урахував усі обставини, що за законом мають правове значення при призначенні покарання, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, та дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України.

Обираючи міру примусу, суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу винного, який раніше не судимий, є тимчасово переміщеною особою, позитивну характеристику громадської організації "Справедливість та розвиток товариства", наявність на утриманні одної малолітньої дитини, що на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, його вік, стан здоров`я та загальний розвиток, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання, - щире каяття. Також суд врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, щире каяття, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років у мінімальних межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України, яке слід відбувати реально.

Отже, наведені в апеляційній скарзі захисником обставини, у тому числі і дані про особу винного, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Також судом взято до уваги, крім відомостей про особу обвинуваченого, і конкретні обставини справи, що ОСОБА_8 , нехтуючи суспільною безпекою та порушуючи правила безпеки дорожнього руху, керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 ..

Апеляційний суд вважає, що навіть попри вчинення ОСОБА_8 злочину з необережності, враховуючи тяжкість наслідків у виді загибелі потерпілого ОСОБА_9 , заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , підстави стверджувати про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років не відповідає вимогам ст.65 КК України, відсутні.

Підстав для пом`якшення основного покарання з застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не вбачає, оскільки таке покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у нього та інших осіб схильність до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху та не буде запобігати вчиненню особою нових кримінальних правопорушень.

У постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19 роз`яснено, що "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ісмаілов проти росії від 16.10.2008).

Отже, зважаючи на викладені обставини справи, дані, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає обране судом ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати таке покарання несправедливим чи надто суворим, не має.

Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та зміни вироку в частині призначення покарання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4