Єдиний унікальний номер 142/319/24
Номер провадження 1-кп/142/65/24
В И Р О К

іменем України

29 липня 2024 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Піщанського районного суду в смт. Піщанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 21 березня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костів Валківського району Харківської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , призваний на військову службу за мобілізацією, на особливий період третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №182 від 01.07.2023 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду майстер - номер обслуги 1 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї вказаної військової частини.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати у готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь.

Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 20.03.2024 близько 10 години ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи за вищевказаною адресою разом із співмешканкою ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання наслідків, під час словесної суперечки вихопив у ОСОБА_6 із рук ножа та, тримаючи його у своїй правій руці, стоячи перед ОСОБА_6 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс їй один удар ножем в область живота.

В результаті нанесеного удару ножем ОСОБА_6 спричинено проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунку, що ускладнилось місцевим необмеженим серезонофібрнозним перитонітом, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та суду пояснив, що 20 березня 2024 року близько 10 години перебував по АДРЕСА_1 у себе вдома, коли до нього прийшла співмешканка ОСОБА_6 , вона була випивша та в них виник конфлікт. ОСОБА_6 схопила металевий совок, щоб ударити, однак він відібрав у неї совок. Тоді ОСОБА_6 схопила ножа, а він під час суперечки вихопив у неї із рук ножа та наніс їй один удар ножем в область живота. Наносити удар ножем не хотів, втратив контроль над собою, так вийшло. Ножа після удару поклав на стіл, на ньому не було слідів крові. ОСОБА_6 пішла до себе до дому. Близько 17 години того ж дня пішов до ОСОБА_6 до дому та привів її до себе, дав їсти, потерпіла лягла на ліжко, він включив її телевізор. Тоді потерпіла почала скаржитись на біль у животі і він пішов до сусідів, щоб викликати швидку. Дочекавшись швидкої, яка встановила наявність поранення в живіт у ОСОБА_6 та госпіталізувала її, залишився вдома та дочекався поліцію, якій розповів обставини вчиненого.Вказав, що для себе зрозумів, що вчинив неправильно, просив суд надати йому можливість довести своє виправлення. Шкодує про вчинене, оскільки з потерпілою прожив 18 років, був на війні, потерпіла в той період часу пиячила, занедбала будинок, він усе намагався привести до ладу. На запитання захисника уточнив, що потерпіла його била постійно, вилами, сокирою, коли випивала, то ставала агресивною, але він її пробачав і на цей раз дуже шкодує про вичнене.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , вказала 20.03.2024 року в них виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 вихопив у неї із рук ножа та наніс їй один удар ножем в область живота. Вказала, що не розуміє як так сталось, претензій до обвинуваченого не має, пробачила його, на суворій мірі покарання не наполягала, зазначила, що хоче, щоб співмешканець повернувся додому.

Свідок ОСОБА_7 , яка проживає в АДРЕСА_1 , є сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суду пояснила, що того дня, це було 20 березня 2024 року, ввечері прийшов ОСОБА_4 та попросив викликати швидку, тому що ОСОБА_6 погано. Вони з чоловіком здивувались, оскільки, зазвичай викликали швидку до ОСОБА_4 , так як його співмешканка ОСОБА_6 його часто била небезпечними предметами: вилами, сокирою, тощо. Однак, викликавши швидку, пішли до ОСОБА_4 до хати. Там ОСОБА_6 лежала на ліжку і скаржилася на біль у животі. Свідок попросила її показати живіт. На животі був невеликий надріз, крові не було. ОСОБА_4 розповів, що під час сварки вихопив у ОСОБА_6 ножа, якого вона взяла до нього, та наніс її один удар у живіт. Ознак сп`яніння в ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свідок не замітила. Свідок охарактеризувала ОСОБА_4 як добру людину. Він проживав у селі з ОСОБА_6 приблизно 17 років, працював по людях, все заробив своєю працею, купив будинок, в який поселив ОСОБА_6 , хоча в неї є власний дім. Потім був мобілізований, висилав ОСОБА_6 гроші, однак вона їх пропивала, водила сумнівні компанії, тому ОСОБА_4 почав давати гроші її, ОСОБА_7 , щоб вона купувала ОСОБА_6 . дрова, продукти харчування. Прийшовши до дому, ОСОБА_4 почав наводити в господарстві лад. В заподіяне ножове поранення ОСОБА_4 не повірила, однак ОСОБА_4 все так само розповів поліції.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , Ввечері 20 березня 2024 року до нього до дому, де він проживає зі своєю дружиною ОСОБА_7 , прийшов ОСОБА_4 та попросив викликати до ОСОБА_9 швидку, так як її погано. Він з дружиною пішов до ОСОБА_4 до дому, в хаті на ліжку лежала ОСОБА_6 , скаржилась на біль у животі. ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 накинулась на нього із совком, а потім з ножем, якого ОСОБА_4 забрав у неї з рук та, не стримавшись, ударив ним у живіт ОСОБА_6 . Ознак сп`яніння в ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не замітив. Все так само ОСОБА_4 розповідав поліції. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 співмешкали тривалий час, років 16-17, завжди ОСОБА_4 била ОСОБА_6 , до нього часто вони викликали швидку. ОСОБА_4 був мобілізований, однак, прийшовши з війни, застав у домі безлад, ОСОБА_6 пиячила. ОСОБА_4 охарактеризував позитивно.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, просив призначити йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення, вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , вважає, що зважаючи на повне визнання вини її підзахисним, відсутність претензій потерпілого, обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України ним не заперечується, просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням, встановивши іспитовий строк, а в разі, якщо суд дійде до висновку про призначення покарання, яке слід відбувати реально, врахувати обставини, які пом`якшують покарання, ставлення особи до вчиненого, та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім визнання вини обвинуваченим, отриманих в судовому засіданні показань потерпілої, свідків, суду також надані стороною обвинувачення в якості доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, наступні досліджені судом під час судового розгляду докази.

Витяг про реєстрацію в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області 21 березня 2024 року за № 1285 події про те, що 21 березня 2024 року о 11 год. 11 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.03.2024 о 01:10 за адресою: АДРЕСА_2 . Потерпіла ОСОБА_6 , 62 роки, точна адреса проживання невідома. Діагноз проникаюче ножове поранення черевної порожнини, езонтрація сальник. Пояснення з її слів впала на ніж, плутається у наданні інформації, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, разом зі співмешканцем.

Протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 21 березня 2024 року, проведеного за участю понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за участі спеціаліста інспектора- криміналіста ОСОБА_12 , яким зафіксовано огляд приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , та вилучення зразків під час проведення огляду.

Постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 21 березня 2024 року, якою ніж, який упаковано до паперового конверту, вирізку з ковдри зі слідами речовини бурого кольору, марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору, визнати речовим доказом за матеріалами кримінального провадження №0000075 від 21.03.2024 та після проведення експертиз постановлено передати на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвалу слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року, якою постановлено накласти арешт з застосуванням заборони, володіння, користування, розпорядження на ніж, який упаковано до паперового конверту, вирізку з ковдри зі слідами речовини бурого кольору, яку упаковано до паперового конверту, марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору, який упаковано до паперового конверту та після проведення експертиз постановлено передати їх на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Протокол проведення слідчого експерименту від 21 березня 2024 року, проведеного за участі ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 та понятих, з метою перевірки і уточнення відомостей, під час якого проводилась безперервна відеозйомка, під час якого ОСОБА_4 розповів та вказав на обставини, які відбулись 20 березня 2024 року. При досліджені диску з відеозаписами, доданим до протоколу проведення слідчого експерименту від 21 березня 2024 року, на якому містяться відеозапис під назвою «00000», якими зафіксовано проведення слідчого експерименту, судом досліджено покази, надані ОСОБА_4 , стосовно обставин подій, що мали місце 20 березня 2024 року.

Висновок експерта № 412 від 25 березня 2024 року, відповідно до якого кров потерпілої гр-ки ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного гр-на ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО.

Висновок експерта № 413 від 25 березня 2024 року, відповідно до якого згідно висновку експерта № 412 від 25 березня 2024 року кров потерпілої гр-ки ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного гр-на ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО. В слідах на марлевому тампоні, вирізі з ковдри, знайдено кров людини групи А з ізогемаглютинином анти-В, її походження від ОСОБА_6 так і ОСОБА_4 не виключається.

Висновок експерта № CE-19/102-24/6188-БД від 22 квітня 2024 року, відповідно до якого на ножі з дерев`яною ручкою, вилученого 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на ножові з дерев`яною ручкою, вилученого 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , які наведені в таблиці результатів дослідження Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на ножові з дерев`яною ручкою, вилученого 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , є змішаними, належать більше, ніж одній особі, та є придатними для генетичної ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. При цьому встановлено, що генетичні ознаки особи, яка домінує в змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами,виявлених на ножові з дерев`яною ручкою, вилученого 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на ножові з дерев`яною ручкою, вилученого 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , не встановлені, тому дати повну відповідь на питання в постанові слідчого: «2.3. Чи збігаються генетичні ознаки клітин з ядрами встановлених із ножа з дерев`яною ручкою вилученого, 21.03.2024 під чого огляду місця події в будинку по АДРЕСА_1 , з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чи належать іншій особі?» не представляється за можливе.

Постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 25 березня 2024 року, якою зразок крові у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зразок крові у потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано речовим доказом за матеріалами кримінального провадження №0000075 від 21.03.2024 та після проведення експертиз постановлено передати на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Висновком експерта № 35 від 18 квітня 2024 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи медичних документів на ім`я громадянки ОСОБА_6 , 1962 р.н., жительки АДРЕСА_1 , медична карта стаціонарного хворого КНП «Крижопільської СШЛ», № НОМЕР_2 , приймаючи до уваги обставини справи, викладені в постанові слідчого про призначення, судово-медичної експертизи, експерт прийшов підсумку: 1. При проведенні, судово-медичної, експертизи одичних документів на ім`я громадянки ОСОБА_6 , встановлено наявність у неї: «Проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунку, що ускладнилося місцевим необмеженим серозно-фібринозним перитонітом.» 2.Згідно даних медичних документів, ушкодження,вказані у п.1., у вигляді колото-різаних ран могли утворились від дії колюче-ріжучого предмета, з пласкою травмуючою поверхнею, яким може бути лезо ножа, або-ж іншого предмета, що має подібні властивості, який діяв в напрямку з переду назад. Більш детально відповісти на питання, щодо механізму утворення та напрямок раневого каналів, не має можливості, так як в медичних документах не конкретизовано морфологічну характеристику рани (не вказано, стан країв, кінців ран, їх ферму, та конкретну локалізацію). Згідно даних описової частини висновку експерта, за своїми ознаками вищезазначені ушкодження (проникаюче колото-різане поранення черевної стінки живота з ушкодженням шлунку) відповідають строку настання, який зазначений у постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, тобто 21.03.2024 року, як це вказано в медичних документах. Ушкодження, зазначені в п.1., у громадянки ОСОБА_6 , згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного, визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6), мають ознаки небезпечних для життя ушкоджень, що в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 березня 2024 року, відповідно до якого затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 208 КПК України: за сукупності очевидних ознак, а також у зв`язку із наявністю достатніх доказів, що вказують на те, що саме ОСОБА_4 спричинив в тілесні ушкодження.

В судовому засіданні судом були дослідженні відомості, надані прокурором, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме довідку Комунального некомерційного підприємства «Піщанська районна лікарня» Піщанської селищної ради № 114 від 15 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с. Городище на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться; довідку Піщанської селищної ради Вінницької області № 667 від 21 березня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період проживання на території села зарекомендував себе задовільно, скарг від сусідів та жителів села не надходило; вимогу до інформаційної підтримки НПУ про перевірку підстав притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності.

Також судом досліджено, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_3 від 18.01.2023 року №18, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_4 від 01.07.2023 року №182, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) АДРЕСА_5 від 12.09.2023 року №1103, про проходження служби ОСОБА_4 , військовий квиток НОМЕР_3 та службову характеристику командира військової частини НОМЕР_1 , видану на ОСОБА_4 .

У процесі дослідження матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі зазначені вище докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості.

Суд вважає, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою, отримані у рамках діючого процесуального закону, доповнюють один одного та повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра, згідно досудової доповіді на обвинуваченого, складеної посадовою особою Тульчинського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, при високому ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення та високому ризику небезпеки для суспільства, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Тульчинський районний сектор № 2 з питань пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Однак, на думку Тульчинського районного сектору № 2 з питань пробації виконання покарання у (громаді) суспільстві можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, з обвинувачення щодо ОСОБА_4 слід виключити таку обтяжуючу обставину, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина не підтверджується зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Разом з тим, обвинувачений заперечив факт вживання алкоголю, так і допитані в судовому засіданні потерпіла та свідки не підтвердили факт вживання алкоголю ОСОБА_4 , а з доданого до матеріалів справи висновку амбулаторного медичного огляду № 21, яким встановлено в ОСОБА_4 стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння був проведений 21 березня 2024 року, в той час, як подія, яка мала місце за викладених в обвинувальному акті обставин, відбулась 20 березня 2024 року близько 10 години. Інших доказів, які б спростовували вказаний факт, ні досудовим слідством, ні судом не здобуто.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що достатньою мірою покарання з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобіганню вчинення нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Аналізуючи доводи захисника, щодо обґрунтування наявності підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, суд не знаходить їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно із ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування положень ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання без реального його відбування. При цьому обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать про те, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони мають бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Захисник посилається як на підставу для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обвинувачений та потерпіла надали суду пояснення щодо обставин кримінального правопорушення, як,і окрім як визнання вини обвинуваченим та відсутності з боку потерпілої, яка являється його співмешканкою, будь-яких претензій до обвинуваченого, жодних підтверджень про існування інших обставин, які б могли бути враховані судом як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не містять.

При цьому суд також враховує, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є здоров`я особи, а тому думка потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, який являється її співмешканцем, підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, однак не має над ними пріоритету та сама по собі не є вирішальною при прийнятті рішення у даній справі.

Суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, негативно оцінює злочин та демонструє готовність понести покарання.

Проте, на думку суду, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не може бути підставою для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті закону.

Крім того, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, обсяг заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, який щиро покаявся у вчиненому, характер та ступінь вини, встановленні в судовому засіданні пом`якшуючі вину обставини, які в сукупності з іншими даними дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання та ізоляції від суспільства, за умови належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, суд приходить до висновку про можливе застосування відносно ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язк, передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід скасувати.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 року, «Ісмаїлов проти росії» від 29.11.2007 року).

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Разом з тим, в даному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суд Вінницької області від 22 березня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, строк утримування під вартою ОСОБА_4 постановлено рахувати з моменту затримання, з 21 березня 2024 року по 19 травня 2024 року, визначено суму застави у розмірі 242 240 грн. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 16 травня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 липня 2024 року включно, визначено суму застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 вересня 2024 року включно, визначено суму застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 утримувався під вартою з дня його затримання 21 березня 2024 року на підставі протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 березня 2024 року та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по день постановлення вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання, рішення про залік досудового тримання під вартою.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, а тому період попереднього ув`язнення з 21 березня 2024 року по 29 липня 2024 року підлягає зарахуванню ОСОБА_4 в строк покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК.

По даному кримінальному провадженню проведено судову біологічну експертизу № СЕ-19/102-24/6188-БД від 22 квітня 2024 року, вартість проведення якої згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні 0000075 до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України становить 14 057 гривень 90 копійок, у зв`язку з чим дані витрати, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Кримінальним правопорушенням майнову шкоду не завдано, потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди не заявлено.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 126, 129, 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки до п. 2, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2024 року по день проголошення даного вироку, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити після проголошення вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України витрати за проведення судової біологічної експертизи в кримінальному провадженні № 0000075, відповідно до висновку експерта СЕ-19/102-24/6188-БД від 22 квітня 2024 року, в розмірі 14 057 гривень 90 копійок.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: ніж, який упаковано до паперового конверту, вирізку з ковдри зі слідами речовини бурого кольору, марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору, зразок крові у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зразок крові у потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які передано на зберігання до кімнати речових доказів відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд Вінницької області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: