Справа № 138/2928/21
Провадження №11-кп/801/688/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000273 від 11.05.2021 за апеляційними скаргами прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та зареєстровану АДРЕСА_1 , жительку АДРЕСА_2 , громадянку України, освіта неповна середня, раніше судиму:

- 25.03.2016 вироком Жмеринського міськрайонного суду за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт;

- 08.09.2017 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області (з урахуванням ухвали апеляційного суду Вінницької області від 04.12.2017) за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 20 днів;

- 18.10.2018 вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнена з місць позбавлення волі 17.09.2019 по відбуттю строку покарання;

- 02.12.2021 вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2021, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня проголошення вироку 01.04.2024.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання, призначеного за даним вироком, покарання частково відбуте за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2021, з 05.01.2022 (день набрання вироком законної сили) по 31.03.2024.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання день за день, попереднє ув`язнення з 11.05.2021 по 04.01.2022 (05.01.2022 набрав законної сили вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2021).

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що 10.05.2021, у вечірню пору доби ОСОБА_7 , разом із своїм співмешканцем ОСОБА_10 , прийшли до свого знайомого ОСОБА_11 , за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де разом почали проводити дозвілля та розпивати алкогольні напої.

Цього ж дня, близько 23 год 00 хв, знаходячись в приміщені вказаної кімнати, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на побутовому ґрунті, пригадавши давні образи, та на ґрунті раптово виниклого конфлікту, розпочала суперечку з ОСОБА_11 . при цьому ОСОБА_7 нанесла один удар рукою в область тулуба ОСОБА_11 , в наслідок якого останній впав на підлогу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 взяла до рук невстановлений слідством плоский колючо-ріжучий предмет, типу ножа, та діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи та припускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, нанесла удари вказаним предметом в різні частини тіла ОСОБА_11 , чим завдала 12 поранень в область грудної клітини, лівого плеча, лівого стегна від яких останній помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичного експерта №57 від 09.06.2021 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 мали місце такі тілесні ушкодження: на лівій половині грудної клітини зліва рана №1 (не проникає в плевральну порожнину) та рана №2 (проникає у плевральну порожнину); рана №3 (проникає у плевральну порожнину, без пошкодження серцевої сорочки) на передній поверхні грудної клітини чисельні поверхневі ранки; на лівій половині живота з переходом на поперекову ділянку дев`ять подібних поверхневих ранок; до верху від вище описаних ран по задньо-підпаховій лінії на рівні 9-10 ребер рана №12 (проникає у ліву плевральну порожнину з пошкодженням легеневої тканини та незначною кровотечою у ліву плевральну порожнину 100 мл рідкої крові); по зовнішньо-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині п`ять подібних ранок (внутрішня рана №4; до зовні на 2,3 см від рани №4 рана №5, від рани №5 на відстані 1 см рана №6; декілька нижче від рани №6 рана №7, нижче від рани №7 на 2,5 см рана №8); по зовнішнє-передній поверхні лівого стегна від верхньої до нижньої третини три рани, які розміщені у один ряд: верхня-рана №9, нижче на 10 см та декілька до переду рана №10; донизу та у середину на 9,5 см від рани №10 рана №11; на долонєвій поверхні четвертого пальця лівої кисті на кінцевій та середній фалангах у поперековому напрямку дві різані рани; подібні дві різані рани на долонєвій поверхні третього пальця лівої кисті на середній фаланзі; у зовнішнього кінця правої брови підшкірна гематома з садном на його фоні; перелом ребер лівої половини грудної клітини: 2-8 ребер по середнє-ключичній лінії та 8-10 ребер по скісній лінії від переднє до заднє-підпаховій лінії та 2-6 ребер правої половини грудної клітини; перелом грудини на 4-5 міжребіря. Дані тілесні ушкодження могли утворитись 10.05.2021 та усі носять ознаку прижиттєвого їх утворення.

Смерть ОСОБА_11 настала від гострого малокрів`я внутрішніх органів з геморагічним шоком тяжкого ступеню (індекс шоку становить 0,97), яке утворилось внаслідок масивної зовнішньої кровотечі з численних ран м`яких тканин лівого плеча та лівого стегна, та ран грудної клітини. Дані колото-різані рани спричинили небезпечні до життя явища-масивну крововтрату внутрішніх органів з геморагічним шоком тяжкого ступеню, та по цьому критерію носять ознаку тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.3о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Перелом ребер лівої та правої половини грудної клітини та грудини утворились від неодноразової дії тупих предметів з прикладанням значної сили, та механізм їх утворення носить ознаку прямих та непрямих утворень (тобто деякі переломи ребер та грудини утворились у місці дії травмуючої сили, інші-носять ознаку непрямих, тобто утворились на відстані від дії травмуючої сили-по механізму згин) та усі носять ознаку ушкоджень середньої ступеня тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я більше 21 доби (згідно п.2.2.1в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Гематома з садном та поверхневі ранки на шкірі живота та грудної клітини, всі у сукупності та кожне окремо носять ознаку легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.1а «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень»), та утворились: гематоми з садном-від дії тупого предмета, а поверхневі ранки-від дії плоского ріжучого предмета з прикладанням незначної сили, яким могло бути і лезо та кінчик ножа типу клинка.

Рани на грудній клітині, лівому плечі та лівому стегну утворились від дії плоского колюче-ріжучого предмету, типу клинок ножа, який мав обушок та лезо, що підтверджується характером ран на шкірі, наявністю ранового каналу, який перебільшує рани на шкірі, також підтверджено медико-криміналістичним дослідженням.

Рани на долонній поверхні лівої кисті носять ознаку-різаних, утворились від дії плоского ріжучого предмету типу клинок ножа, та носять ознаку ушкоджень, які могли утворитись під час його самозахисту.

Характер трупних явищ, пору року та місце виявлення трупа, дозволяють висловитись, що давність його смерті від часу розтину 11.05.2021 о 15 год. 30 хв. складає в межах 17-19 годин.

Після отримання тілесних ушкоджень, які описані в п.1 теперішнього підсумку, смерть ОСОБА_11 настала не одразу, так як кровотеча з пошкоджених тканин не була гострою, а тривала деякий час, і в цей час він міг скоювати самостійні дії (тобто повзати, кричати).

Рани на грудній клітині ОСОБА_11 , а саме рана №3, 2, 12, які проникли у плевральну порожнину носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, так як є небезпечні до життя на час їх утворення (згідно П.2.1.3 Й «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Із хворобливо змінених внутрішніх органів при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено помірно виражений атеросклероз коронарних артерій серця та аорти, який в причинному зв`язку з настанням його смерті не знаходиться.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в крові у концентрації 3,6%о та у сечі 4,9%о; дана концентрація алкоголю в крові у живих осіб на момент смерті могла відповідати тяжкому алкогольному сп`янінню.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

До закінчення апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 порушується питання про скасування вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2024 та перекваліфікацію дій останньої за ст. 118 КК України. Захисник вважає вирок суду незаконним внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог адвокат посилається на пояснення своєї підзахисної, згідно яких тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 вона нанесла захищаючись від нападків останнього, які носили характер сексуального насильства. Вказує на суперечності часу смерті потерпілого в висновку експерта № 57, не смертельність тілесних ушкоджень, завданих обвинуваченою потерпілому. Також захисник посилається на недопустимість письмових пояснень свідків та протоколу слідчого експерименту, оскільки вони були надані суду додані до початку судового розгляду. Окрім того захисник вказує на упередженість висновків суду щодо суперечностей в поясненнях обвинуваченої ОСОБА_7 та вказує на наявність лише розбіжностей в послідовності опису подій обвинуваченою при різній обстановці.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченої та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга захисту не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 за обставин, вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, і є обґрунтованим.

Всупереч твердженням, викладеним в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді справи, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних доказів, які свідчать про умисне заподіяння ОСОБА_7 смерті потерпілому. Характер і механізм завданих тілесних ушкоджень вказують, що ОСОБА_7 діяла з умислом, направленим на протиправне заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень з неприязних відносин, які склалась в процесі спільного розпиття спиртних напоїв.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 , не заперечуючи факту нанесення нею ОСОБА_11 ударів ножом в ріні частини тіла, зазначила, що не мала умислу вбивати його, а лише оборонялась від його зазіхань інтимного характеру. Ствердила, що 10.05.2021 ввечері, разом з співмешканцем ОСОБА_10 , прийшли до ОСОБА_12 на могорич за день народження доньки. Відпочивали декілька годин, випивали. Останній став робити обвинуваченій непристойні пропозиції інтимного характеру, лізти в інтимні місця. Отримавши відмову, ОСОБА_13 наніс кулаком руки удар обвинуваченій в обличчя, а саме в районі носа. Від удару остання впала на підлогу, а ОСОБА_14 , обійшов стіл, виліз на неї, взяв за горло, душив. Не пам`ятає, як взяла зі столу ніж, нанесла удар ОСОБА_15 в руку, якаю душив та ногу з тієї ж сторони. Чи наносила інші ушкодження не пам`ятає і скільки це тривало не пам`ятає, була в шоковому стані, оборонялася. Піднялася з підлоги, коли ОСОБА_13 припинив свої дії. Вважає, що ОСОБА_13 зупинився, тому, що до кімнати зайшов ОСОБА_16 . Як нанесла ушкодження ОСОБА_17 не пам`ятає, можливо це не обвинувачена. ОСОБА_13 присів на диван, помітила у нього кров, пропонувала викликати швидку, останній відмовився. Після того, як конфлікт зупинився, залишила квартиру, нічого не забирала і не витирала. Вийшли з квартири близько 23.00 год. Вважає, що ОСОБА_16 оговорив її під тиском працівників поліції.

Разом з тим, решта доказів, зібраних під час досудового розслідування та досліджених судом, суперечать поясненням обвинуваченої.

За показаннями членів родини та сусідів потерпілого ОСОБА_11 , а саме дружини ОСОБА_18 , доньки ОСОБА_19 , його двоюрідного брата ОСОБА_20 , сусідів: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та знайомого ОСОБА_27 слідує, що потерпілий ОСОБА_11 зі всіма підтримував дружні стосунки, не був конфліктним, не проявляв агресію.

Натомість, поведінка обвинуваченої, яка нанесла ножем ушкодження в ногу своєму співмешканцю, свідку ОСОБА_10 , який 10.05.2021 намагався її заспокоїти і забрати від потерпілого та з місця події, свідчить про схильність до агресії та нанесення тілесних ушкоджень навіть за відсутності небезпечного посягання.

Окрім того свідок ОСОБА_21 давав покази, згідно яких 10.05.2021, приблизно о 22 год. 00 хв. повертався додому, чув через відчинене вікно, як сусід ОСОБА_11 просив гостей залишити його домоволодіння. Пізніше, о 22 год. 30 хв. чув гуркіт в квартирі сусіда, яка знаходиться поверхом вище.

Свідок ОСОБА_22 суду дав покази, згідно яких 10.05.2021 ОСОБА_11 під час розмови по телефону, запрошував в гості, повідомляв, що має прийти знайома. Згодом чув, як ОСОБА_13 звертався до когось: «навіщо ти їх приводиш сюди». Пізніше, приблизно о 21 год., бачив у вікні сусіда невідому жінку, яка курила та чоловіка, який сидів на підвіконні. В квартирі сусіда було шумно. По телефону ОСОБА_13 запевнив, що зараз всі розійдуться. Чув сварку в якій потерпілий обурювався, казав «цього робити не буду, виходьте звідси». Шум тривав близько 20 хвилин. Наступного дня дізнався, що ОСОБА_12 вбили.

Свідок ОСОБА_25 суду дала покази, згідно яких в ніч смерті ОСОБА_11 після опівночі, виходила покурити в під`їзд між четвертим та п`ятим поверхами. На п`ятому поверсі невідомий чоловік сидів на столі, курив, навпроти нього, спиною до свідка, стояла жінка. Шепталися, розмова була про третю особу. Жінка важко дихала, говорила: «він зовсім знахабнів», «зараз ми поприбираємось і підемо додому» .

Свідок ОСОБА_26 суду дала покази, згідно яких ОСОБА_13 проживав по сусідству, в квартирі навпроти. 10.05.2021 о 21 год. 30 хв. виходила в магазин, чула як ОСОБА_13 звертався до особи на ім`я ОСОБА_28 , казав «я такою дурницею не займаюсь, виходьте».

Показання зазначених свідків свідчать про наявність конфлікту між потерпілим і його гостями щодо виконання певних дій потерпілим, на які він не погоджувався, що і могло стати причиною агресивної поведінки обвинуваченої.

В судовому засіданні обвинувачена стверджувала, що нанесла тілесні ушкодження потерпілому, тому що він робив їй непристойні пропозиції, торкався інтимних місць.

При цьому, згідно відтвореного в судовому засіданні запису здійсненого в ході проведення НСРД, обвинувачена в ході спілкування повідомляє, що її обурила пропозиція інтимного характеру зроблена потерпілим, а також те, що останній доторкнувся до її інтимних місць, тому вона бажаючи його наказати першою нанесла удар потерпілому в голову, після чого між ними зав`язалась бійка, в ході якої ОСОБА_7 нанесла ще ряд ударів потерпілому, а він останній у відповідь, оскільки ОСОБА_13 продовжував стояти, обвинувачена схопила ніж.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 10.05.2021 наносила тілесні ушкодження потерпілому не з метою самозахисту від небезпечного посягання, а з люттю та бажанням провчити останнього.

Під час судового розгляду не доведено, що потерпілий навіть пропонуючи обвинуваченій інтим, вчиняв по відношенню ОСОБА_7 суспільно небезпечне посягання, ознаки якого передбачені КК України (зґвалтування), або мав намір його вчинити. Тілесні ушкодження, які зафіксовані на тілі обвинуваченої, згідно висновку судово-медичної експертизи № 388 від 14.05.2021, могли бути отримані 10.05.2021, під час бійки, яка мала місце під час спільного застілля, а також як наслідок дій потерпілого під час захисту від нападу останньої. Дані тілесні ушкодження та їх локалізація, не є характерними для тілесних ушкоджень, отриманих при нападі з метою насильницького задоволення статевої пристрасті.

Суд першої інстанції не лише дослідив пояснення обвинуваченої та свідків, встановивши непослідовність та суперечливість пояснень ОСОБА_7 , а й дослідив її психічний стан.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №182 від 14.06.2021, ОСОБА_7 притаманна надмірна демонстративність, егоцентричність, підвищена впертість, дратливість, збудливість рис характеру, протиправні тенденціями в суспільстві, показові суїцидальні прояви протягом життя, а також, виявлена при теперішньому психіатричному обстеженні скритністю та неправдивістю власних висловлювань щодо вживання алкогольних речовин (суперечить відомостям з матеріалів кримінального провадження), зокрема про заперечення факту вживання наркотичних речовин (згідно з довідкою з Жмеринська ЦРЛ ОСОБА_29 з 2016 року знаходиться на профобліку у лікаря-нарколога з діагнозом: F 12.1-розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, пов`язане зі шкодою для здоров`я).

У висновку судово-психіатричного експерта №91 від 09.08.2021 зазначено, що в період інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення на хронічне психічне захворювання не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В особистісної сфери виявляє: високу поведінку активність, гіпертимність, емотивність, екстравертованість, демонстративність, егоцентричність, особистісну нестійкість, дратівливість, збудливість, образливість. Схильна до пошуку відчуттів та вражень. Знижений поріг самокритичності, схильність до дезадаптивних форм поведінки. Сила подразника не відповідає інтенсивності поведінкової реакції. Має упереджене ставлення до критикуючої сторони та підвищена помисловість на свій рахунок, як захисна реакція екстрапунітивність. Наявні індивідуально-психологічні особливості притаманні ОСОБА_7 могли оформити поведінку в досліджуваний період. ОСОБА_7 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, здатна розуміти фактичний зміст своїх дій, повною мірою прогнозувати та передбачати їх наслідки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно з`ясував фактичні обставини кримінального правопорушення і з врахуванням роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, згідно яких вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст. 116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці, або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими відносинами винного з потерпілим, підлягає кваліфікації саме за ч. 1 ст. 115 КК України, вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , як умисне вбивство.

Доводи захисника та обвинуваченої про те, що її дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, не є переконливими і спростовуються вищенаведеними доказами.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Верховний Суд України висловлював позицію щодо правозастосування ст. 36 КК(зокрема, справи № 5-31кс14,№ 5-125кс15). У цих справах Верховний Суд України зазначав, що сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється, як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене, як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть, якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом.

Крім того, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118 та ст. 124 цього Кодексу.

Доказів застосування потерпілим ОСОБА_11 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 дій, внаслідок яких вона могла перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто при апеляційному розгляді кримінального провадження.

З показань самої ОСОБА_7 вбачається, що потерпілий вдарив її в обличчя в район носа, від чого вона впала, що свідчить про значну силу завданого удару, внаслідок якого мали залишитись ушкодження на обличчі останньої. Також вона вказує, що після того як вона впала, потерпілий сів на неї та почав її душити.

При цьому відповідно до висновку судово-медичного обстеження обвинуваченої, на вказаних ділянках її обличчя та шиї тілесних ушкоджень не виявлено, що вказує на неправдивість пояснень останньої. Також обвинувачена повідомила своєму співмешканцю, що викликала швидку допомогу, однак в дійсності цього не зробила.

Також про це свідчить протокол слідчого експерименту від 12.05.2021 та диском із відеозаписом за участю співмешканця обвинуваченої - ОСОБА_10 , в ході якого останній повідомив 10.05.2021 ввечері з ОСОБА_30 прийшли в гості до ОСОБА_12 , вживали алкогольні напої. Під час вживання алкоголю ОСОБА_31 з ОСОБА_32 штовхались, наносили ляпаси один одному, ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_33 по сідницях, як здалося свідку, жартома, в товариській манері, при цьому повторювали, що вони раніше працювали, виручали один одного. Свідок не зрозумів, що стало причиною агресивної поведінки обвинуваченої. Остання взяла зі столу, що знаходився в коридорі кухонний ніж, стала наносити удари ножем по тілу ОСОБА_34 . Останній спочатку оборонявся, відштовхував обвинувачену, намагався вибити ніж. Черговий удар обвинувачена нанесла кулаком по голові ОСОБА_12 , від чого він впав на підлогу. Потерпілий лежав на підлозі і більше не підіймався і опору не чинив. ОСОБА_31 здійснила значну кількість порізів на тілі потерпілого, у останнього була кровотеча. Свідок намагався витерти кров, забрати ОСОБА_33 від ОСОБА_12 , але остання не зупинялася, нанесла удар ножем ОСОБА_17 по нозі. ОСОБА_13 лежав на підлозі, сопів (хрипів). ОСОБА_31 стала витирати сліди, повідомила свідку, що потрібно йти, вона викликала швидку. З квартири потерпілого ОСОБА_31 забрала недопиту пляшку. Чи брала якісь інші речі свідку достеменно невідомо, можливо ніж. В ході слідчого експерименту свідок провів учасників до квартири, в якій відбувалися події 10.05.2021. Показав місце розташування тіла ОСОБА_12 під час нанесення тілесних ушкоджень ножем ОСОБА_30 останньому. А також відтворив на маникені механізм нанесення тілесних ушкоджень.

З оцінки особи потерпілого його близьким оточенням та знайомими слідує, що потерпілий, незважаючи на зловживання алкоголем, не проявляв агресії, підтримував добрі стосунки з оточенням, був компанійським, на критику реагував спокійно.

Суд не має підстав вважати, що обвинуваченій загрожувала небезпека зі сторони потерпілого, адже вона була зі своїм співмешканцем, могла звернутись до нього за допомогою, однак цього не робила.

Також за описом подій очевидця ОСОБА_35 вбачається, що зі сторони потерпілого не було агресії до обвинуваченої, а навпаки саме остання проявляла агресію до потерпілого, била його, а потім почала наносити удари ножем.

З наведеного слідує, що реального посягання будь-якого характеру на ОСОБА_7 не було, що виключає перебування в стані необхідної оборони.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і без посередньому дослідженні всіх обставин вчинення злочину, яким дана належна правова оцінка.

Беручи до уваги показання потерпілої, свідків та письмові докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як докази винуватості обвинуваченої, і після безпосереднього дослідження, давши їм належну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати з ч. 1 ст.115 КК України, оскільки вона вчинила умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Посилання захисника на неналежність доказів, на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки судом першої інстанції всі наявні докази були ретельно перевірені, і їх доказове значення обґрунтоване у вироку, досліджено в судовому засіданні, і будь-яких сумнівів щодо їх належності при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Також суд не приймає до уваги твердження захисника про існування суперечності щодо часу смерті потерпілого, зазначеного в висновку експерта та часу встановленого досудовим розслідування та судом. Експертом встановлено лише приблизний час смерті потерпілого з врахуванням характеру трупних явищ, пори року, місця виявлення трупа, тощо. Встановлюючи обставини події злочину, органи досудового розслідування та суд беруть до уваги не лише висновки експетрів, а й решту доказів в цілому.

Доводи апелянтів про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК України є безпідставними, оскільки дана кваліфікація не відповідає юридичній оцінці вчиненим діям останньої, не підтверджена матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд належним чином мотивував свої висновки в частині кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції постановлений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, є мотивованим, обґрунтованим і справедливим.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4