КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000415 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 16.08.2023 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, призначене даним вироком суду у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, поглинуто більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року у виді _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4279/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

5 років позбавлення волі, та призначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з дня проголошення вироку - 12.04.2024 року.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року, а саме з 21.04.2023 року до 11.04.2024 року.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 02.03.2019 року приблизно о 21 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у Деснянському парку, розташованому у м. Києві по вул. Теодора Драйзера, побачив на землі поблизу лавки поліетиленовий пакет білого кольору, в середині якого знаходився паперовий згорток, в якому знаходилася таблетка білого кольору, круглої форми, з плоскими поверхнями, з рискою з однієї сторони, масою 0,501 г; 2 згортки з фрагментів поліетиленового пакета чорного кольору зафіксовані пластиковою застібкою білого кольору, в яких містяться кристалічні речовини білого кольору, масами 0,981 г та 0,910 г; 2 згортки з фрагментів поліетиленового пакета зеленого кольору зафіксовані пластиковою застібкою білого кольору, в яких містяться кристалічні речовини білого кольору, масою 0,440 г та 0,422 г; згорток з фрагмента поліетиленового пакета рожевого кольору зафіксований пластиковою застібкою білого кольору, в якому міститься кристалічна речовина білого кольору, масою 0,250 г; паперовий згорток, в якому міститься порошкоподібна речовина блакитного кольору, масою 8,940 г.

Перебуваючи у тому ж місці в той же час, ОСОБА_6 переконавшись, що виявлені ним таблетка білого кольору круглої форми з плоскими поверхнями з рискою з однієї сторони у паперовому згортку та кристалічні речовини білого кольору у 5 поліетиленових пакетах, зафіксованих пластиковими застібками, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), а порошкоподібна речовина блакитного кольору у паперовому згортку містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, для власного вживання без мети збуту, підняв з землі вищезазначений поліетиленовий пакет та помістив до правої кишені своєї куртки.

Таким чином, ОСОБА_6 незаконно придбав та почав зберігати наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,984 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г, для власного вживання без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_6 , незаконно зберігаючи при собі для власного вживання без мети збуту в правій кишені куртки наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,984 г, та психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г, пішки направився до місця свого мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_2 , де зберігав до 07 год. 02.03.2019 року.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 02.03.2019 року близько 07 год. ОСОБА_6 , незаконно зберігаючи при собі у правій кишені куртки поліетиленовий пакет білого кольору, в середині якого знаходилися наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,984 г, та особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г, на автомобільному таксі поїхав до будинку АДРЕСА_3 , таким чином незаконно перевіз наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,984 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г.

Після чого, ОСОБА_6 , 02.03.2019 року близько 09 год., незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,984 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г, приїхав на таксі до вул. Ярова в смт. Гостомель Київської області, де біля будинку № 202/6 був зупинений працівниками поліції, яким в період часу з 09 год. 12 хв. по 10 год. 30 хв. добровільно видав поліетиленовий пакет білого кольору, в середині якого знаходився паперовий згорток, в якому знаходилася таблетка білого кольору круглої форми з плоскими поверхнями з рискою з однієї сторони, масою 0,501 г; 2 згортки з фрагментів поліетиленового пакета чорного кольору зафіксовані пластиковою застібкою білого кольору, в яких містяться кристалічні речовини білого кольору, масами 0,981 г та 0,910 г; 2 згортки з фрагментів поліетиленового пакета зеленого кольору зафіксовані пластиковою застібкою білого кольору, в яких містяться кристалічні речовини білого кольору, масою 0,440 г та 0,422 г; згорток з фрагмента поліетиленового пакета рожевого кольору зафіксований пластиковою застібкою білого кольору, в якому міститься кристалічна речовина білого кольору, масою 0,250 г, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,984 г, та порошкоподібну речовину блакитного кольору у паперовому згортку, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 7,241 г, які він незаконно придбав, зберігав та перевозив для власного вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом частково складання покарань, призначених за даним вироком та за вироками Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 та 16.08.2023, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. До остаточно призначеного ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі, зарахувати строк відбування ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 за період часу з 10.10.2019 по 13.07.2021 включно, а також зарахувати строк відбування ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 за період часу з 21.04.2023 по 11.04.2024 включно. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту ухвалення стосовно нього вироку першої інстанції, тобто з 12.04.2024.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Однак, для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_6 був раніше засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, яке відбував в строк з 10.10.2019 по 13.07.2021, коли його було звільнено умовно-достроково, невідбута частина покарання становить 9 місяців 8 днів.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024, ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 02.03.2019, тобто до ухвалення відносно нього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019.

Отже, суд, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних вимог ч. 4 ст. 70 КК України та положень постанови Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 15.02.2021 (справа № 760/26543/17), не врахував вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019, незважаючи на те, відбув чи не відбув він покарання за цим вироком, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вважає, що неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме - не застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного обвинуваченому вироком Деснянського районного суду Київської області від 26.12.2019, призвело до призначення остаточного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Обвинувачений ОСОБА_6 у запереченнях на апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , просить її задовольнити лише в частині вимог щодо зарахування строку відбування ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року за період часу з 10.10.2019 року по 13.07.2021 року включно, а також зарахування строку відбування ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року за період часу з 21.04.2023 року по 11.04.2024 року включно, до остаточно призначеного йому покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині зарахування йому строку відбування ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, предметом яких були психотропні речовини у великих розмірах, без мети збуту, що також прокурором не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Також прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, з підстав зазначених у вироку, а тому колегією суддів вирок суду не перевіряється і в цій частині.

Разом з тим, прокурор вказує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, що призвело до призначення остаточного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

З цього приводу колегія суддів вважає наступне.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу(ч. 4 ст. 70 КК України).

При цьому, для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень мають значення саме призначені попереднім вироком засудженому покарання, а не їх відбуття.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року у виді 5 років позбавлення волі, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Однак, як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

При цьому кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_6 засуджено вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024 року, ним було вчинено 02.03.2019 року, тобто до ухвалення вироку стосовно нього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України мав врахувати не лише вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року, а і вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, чого судом першої інстанції зроблено не було.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується тверджень прокурора, що вказані порушення призвели до призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може визначатися шляхом: поглинення менш суворого покарання більш суворим; часткового складання призначених за окремі кримінальні правопорушення покарань;повного їх складання.

Порядок визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень закон не регламентує, тобто не визначає у яких випадках суд може використовувати той чи інший із зазначених принципів.

Отже, у кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням обставин конкретної справи і даних про особу винного.

Поряд з цим, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70

КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання

покарань, призначених за окремі кримінальні правопорушення), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і

обтяжують покарання, також кількість кримінальних правопорушень, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що під час призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд має виходити із загальних засад призначення покарання, регламентованих ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема його відповідності тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також достатності призначеного покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні ОСОБА_6 виду і розміру остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, перебуває під наркологічним диспансерно-психіатричним наглядом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо. Обставиною, яка пом`якшує його покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття, а обставиною, яка його обтяжує - рецидив злочинів. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що при призначенні остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024 року у виді 1 року шести місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року у виді 5 років позбавлення волі, з чим погоджується і колегія суддів та вважає, з огляду на конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого та тяжкість ним вчиненого, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Врахування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, за яким ОСОБА_6 відбував покарання з 10.10.2019 року по 13.07.2021 року та був умовно-достроково звільнений на строк 9 місяців 8 днів, не може бути підставою для призначення обвинуваченому остаточного покарання більш тяжкого, ніж призначено судом першої інстанції, оскільки вказані обставини не збільшують ступінь суспільної небезпеки, а призначене за цим вироком обвинуваченому покарання поглинається більш суворим покаранням, призначеним ОСОБА_6 вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року у виді 5 років позбавлення волі.

Таким чином колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що не врахування Ірпінським міським судом Київської області вироку Деснянського районного суду Київської області від 26.12.2019 року призвело до невідповідності призначеного судом остаточного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зважаючи, що виправлення допущеної судом першої інстанції помилки, яка полягає у не врахуванні при призначені остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень вироку Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, не погіршує становища обвинуваченого, вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024 року, у відповідності до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні, а саме на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком суду та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, більш суворим призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року, остаточно визначити ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі, строк відбування якого відраховувати з 12.04.2014 року, та зарахувати у строк відбування покарання відбуте ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року з 10.10.2019 року по 13.07.2021 року та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року з 21.04.2023 року по 11.04.2024 року включно.

Таким чином, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком суду та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року, більш суворим, призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року, остаточно визначити ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 12.04.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року з 10.10.2019 року по 13.07.2021 року та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 року з 21.04.2023 року по 11.04.2024 року включно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3