В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0002882 внесеному до ЄРДР 01.09.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

31.08.2024 року поліцейські в складі інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 , поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 , відповідно до розстановки сил та засобів полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, виконували свої службові обов`язки, а саме здійснювали патрулювання в адміністративних межах міста Біла Церква Київської області.

Відповідно до посадових обов`язків працівників патрульної поліції, що затверджені Наказом Департаменту патрульної поліції від 17.04.2023 № 793, інспектор та поліцейський взводу:

- здійснює первинне реагування на повідомлення про правопорушення (в тому числі, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством;

- самостійно виявляє правопорушення під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством;

- припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, застосовуючи для цього передбачені законодавством права та повноваження;

- здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників, у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством;

Згідно з нормами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівниками правоохоронних органів є, у тому числі, працівники Національної поліції.

З урахуванням вимог ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», працівники ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції у Київській області ДПП ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виконують функції офіційних представників органу виконавчої влади, які служать суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто являються службовими особами правоохоронного органу - представниками влади, на яких ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» покладаються обов`язки: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати права і свободи людини.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та приміткою 1 до ст. 364 КК України є службовими особами, оскільки постійно здійснюють функції представників влади.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомко, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису», поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 , інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 були оснащені портативними відеореєстраторами.

31.08.2024 року об 11 годині 50 хвилин працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 патрулюючи у місті Біла Церква, по проспекту Незалежності, виявили транспортний засіб, марки «DODGE», моделі «GRAND CARAVAN» з номерним знаком НОМЕР_1 , водій якого порушив Правила дорожнього руху, а саме проїхав на червоне світло світлофору.

Під час розмови з водієм ОСОБА_3 працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , попередньо - за зовнішніми ознаками, встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння та повідомлено про порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та необхідність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В цей час у ОСОБА_3 , який усвідомлював, що вчинив дії, за які передбачена адміністративна відповідальність, з метою уникнення настання негативних правових наслідків для себе, з метою не притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, виник злочинний умисел, спрямований на надання поліцейським полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 неправомірної вигоди за невчинення службовими особами дій в його інтересах з використанням службового становища.

В подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на надання працівникам поліції неправомірної вигоди, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу службового автомобіля марки «Toyota» моделі «Corolla», з номерним знаком НОМЕР_2 на синьому фоні, що знаходився на вулиці Некрасова у місті Біла Церква, знаючи, що поліцейські полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є службовими особами органів Національної поліції України, оскільки ті перебували в однострої, представилися та мали при собі нагрудні жетони, в посадові обов`язки яких входить робота пов`язана із застосування до порушників заходів адміністративного впливу, діючи умисно, з метою уникнення для себе адміністративної відповідальності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, 31.08.2024 у період часу з 12 години 22 хвилини по 12 годину 23 хвилини в ході спілкування з останніми, надав неправомірну вигоду в сумі 9200 гривень за невчинення ним, як службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, а саме нескладання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, поклавши на водійське автомобільне сидіння, грошові купюри номіналом 200, 500 та 1000 гривень, в загальній сумі 9200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 надав службовій особі неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав повністю. Зазначив, що 31.08.2024 року, в районі ринку Леваневського, керував автомобілем та проїхав на червоне світло, за що був зупинений працівниками поліції. Працівники поліції сказали, що відносно нього буде складено 2 протоколи, за ст. 130 та ст. 126 КУпАП. Він розгубився та надав працівникам поліції неправомірну вигоду в сумі 9200 грн., щоб не складали протоколи. У стані аклгольного спяніння не перебував, справу за ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Наголосив, що зробив для себе належні висновки, щиро кається у вчиненому, більше такі дії не повторяться, просив призначити покарання у виді штрафу в мінімальних розмірах передбачених санкцією статті обвинувачення.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст.369 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у наданні службовій особі неправомірної вимоги за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Обвинувачений не працює, разом із тим запевнив суд, що в взмозі сплатити штраф, у разі його призначення в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень, за ч. 1 ст. 369 КК України є покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку суду, призначене покарання у виді штрафу в розмірах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 369 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт на майно, а саме грошові кошти у сумі 9200 грн., які поміщено до спеціального пакету №CRI1178826, що належать ОСОБА_3 - накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2024 року - скасувати, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цих заходів.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 369 КК України штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт на грошові кошти, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2024 року, у сумі 9200 грн., що належать ОСОБА_3 , які поміщено до спеціального пакету №CRI1178826, - скасувати.

Речові докази:

- грошові кошти у сумі 9200 грн., які передані на зберігання до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управляння Національної поліції в Київській області - конфіскувати в дохід держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1