СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1824/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 25.07.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сергіївка Херсонської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.10.2024 задоволено подання в.о. голови Києво - Святошинського районного суду Київської області та направлено кримінальне провадження № 0000132 від 25.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 22.10.2024 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення та закриття провадження немає.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечували щодо призначення судового розгляду.

Учасники судового провадження висловили свою думку про проведення судового розгляду у відкритій формі судового засідання за участі сторін.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Дане кримінальне провадження за підсудністю підлягає розгляду Святошинським районним судом м. Києва.

Підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту немає. Угоди, передбачені ст. 468 КПК України, учасниками кримінального провадження не укладались.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. При затвердженні прокурором обвинувального акту дотримані вимоги закону.

Судовий розгляд, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід здійснювати у відкритому судовому засіданні, оскільки обмежень, передбачених положеннями ч.2 ст.27 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.4 ст.315 КПК України судом роз`яснено обвинуваченому право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів. Обвинувачений ОСОБА_3 просив здійснювати судовий розгляд кримінального провадження судом колегіально.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 318 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не заявлено.

Водночас прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшились. Застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , заперечив проти задоволення клопотання прокурора у зв`язку з недоведеністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду клопотання про зменшення розміру застави та просив у разі продовження йому строку тримання під вартою визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зауважив на тому, що попередньо визначений розмір застави є для нього непосильним.

Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, водночас згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) , пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86).

Так, ОСОБА_3 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Суд враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд бере до уваги наступне.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання на строк до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений не одружений, утриманців не має, не працевлаштований, раніше не судимий.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може з метою уникнення покарання переховуватись від суду, оскільки у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинуваченого впливати на свідків, суд, вважає, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, обвинувачений може незаконно впливати на них з метою змусити змінити покази.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, з корисливих мотивів, існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки постійного джерела доходу не має.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням сукупності встановлених обставин, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стан здоров`я обвинуваченого задовільний, що не виключає можливість перебування його під вартою в умовах слідчого ізолятора на час судового розгляду.

Водночас, беручи до уваги підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, суд вважає за доцільне визначити, як альтернативний запобіжний захід, розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В той же час, з огляду на те, що вказаний розмір застави є мінімальним щодо особи, яка обвинувачується в вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.5 ст.182 КПК України), клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зменшення розміру застави задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314-316, ст.cт. 177-178, ст.cт. 182-183, ст.ст. 369, 372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, на 14 год. 30 хв. 21 листопада 2024 року в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва у відкритому судовому засіданні.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювати судом колегіально.

Викликати в судове засідання прокурора, захисника, доставити обвинуваченого.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 10 січня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва, після внесення якої ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави строком на два місяці з моменту внесення застави наступні обов`язки: з`являтися до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії цієї ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зменшення розміру застави - відмовити

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити до 10 січня 2025 року включно.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, в інший частині оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1