Дата документу 27.08.2024 Справа № 334/2225/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/420/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/2225/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2024 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2024 року за клопотанням слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 20.10.2023 року за №0002137 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК, накладено арешт на транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_7 ; ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу № НОМЕР_2 , із забороною користування, розпорядження та права на відчуження.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Свої вимоги мотивував тим, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається підстав та розумних підозр вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні.

Жодній особі у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, в т.ч. ОСОБА_7

Подання першого клопотання про накладення арешту на майно 27.05.2024 року, яке було повернуто слідчим суддею для усунення недоліків, відбулося з порушенням строку передбаченого ст.235 КПК.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 ; ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження зазначеного майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002137 від 20.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи на території м.Запоріжжя, з корисливих мотивів, організували канал незаконного переправлення осіб через державний кордон України на тимчасово окуповані території.

В ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження було проведено ряд негласних слідчих (розшукових) дій, в ході проведення яких була задокументована причетність до вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час своєї незаконної діяльності користувався автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 , яким здійснюється перевезення осіб за межі території України для їх подальшого доставлення на тимчасово окуповані території.

23.05.2024 року в період часу з 14:59 по 16:49 було проведено обшук автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 , в ході якого серед іншого було виявлено та вилучено: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 ; ключі від вищевказаного автомобілю; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з НОМЕР_1 .

Слідчий зазначив, що вилученні речі були знаряддям вчинення злочину, а відтак є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, та з метою збереження речових доказів, слідчий просив задовольнити клопотання та накласти арешт на вищезазначене майно із забороною користування, розпорядження та права на відчуження.

Слідчий суддя, посилаючись на ч.1 ст.170 КПК задовольнила зазначене клопотання, з огляду на те, що у судовому засіданні доведено його обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з огляду на наступне.

Згідно положень ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі, відчуження.

Крім того, в ч.2 ст.170 КПК передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

При цьому, згідно ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується, та виходячи з матеріалів, доданих до клопотання (на які міститься посилання і в ухвалі слідчого судді), є обґрунтовані підстави вважати, що вказане в ухвалі слідчого судді майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отже це майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Слідчий суддя з цього приводу обґрунтовано вказала в оскаржуваній ухвалі на те, що долучені до клопотання докази свідчать про те, що у своїй сукупності вони надають достатньо підстав вважати, що вказаний транспортний засіб використовувався для проведення злочинної діяльності, зокрема на ньому здійснювались перевезення людей на тимчасово окуповану територію, поза межами контрольно-пропускного пункту, і в цьому сенсі дійсно відповідає критеріям речових доказів, а саме вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину.

Наявні в матеріалах провадження відомості дають обґрунтовані підстави вважати, що не накладення вказаного арешту може призвести до зникнення, втрати чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи слідчого у клопотанні про те, що накладення вказаного арешту на цьому етапі розслідування необхідне задля забезпечення кримінального провадження, з метою запобігання вказаним у клопотанні ризикам, є переконливими.

Посилання апелянта на те, що заявник не має будь-якого статусу у відповідному кримінальному провадженні і є добросовісним набувачем і правомірним користувачем вказаного автомобіля, колегія суддів вважає такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В тому числі слідчий суддя зауважила в ухвалі, що власник майна не позбавлений можливості звернутись в подальшому з клопотанням про зміну чи скасування накладеного арешту в порядку, передбаченому ст.174 КПК.

Разом з цим, матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження апелянтом не надано, в матеріалах провадження таких відомостей теж немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4