У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 в інтересах (сина) ОСОБА_3 на незаконне позбавлення волі, застосування насильства під час позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах (сина) ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області, із скаргою на незаконне позбавлення волі, застосування насильства під час позбавлення волі.

Скаргу мотивовано тим, що 30.08.2024 року приблизно 8.00 год к.ч. під час проїзду ОСОБА_3 населеного пункту Велика Добрань в Ужгородському районі, на блок пості який там встановлений, його було зупинено працівниками поліції. Після перевірки його документів, що посвідчують його особу та його військово- облікових документів, поліцейські сказали йому, що в них не має до ОСОБА_3 ніякий питань, і що він може продовжувати їхати. Але саме в той час до нього підійшли троє осіб в військовій формі і сказали, що вони також хочуть перевірити його військово-облікові документи. Після чого він надав їм його військово-облікові документі, а також відомості з програми ІНФОРМАЦІЯ_6, де зазначено, що він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 ), а також те, що він вчасно уточнив свої військово-облікові дані. Після чого ці особи стали вимагати від нього щоб він показав їм документ, що підтверджує право на відстрочку, оскільки нібито після того коли він уточнив свої військово-облікові дані він вже мав бути призваний до збройний сил. На що він сказав, що якщо у них є якісь до нього питання, то хай звертаються до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) за його місцем військового обліку.

Після чого ОСОБА_3 спитав у працівників поліції чи він затриманий, і якщо ні, то чи може він продовжувати їхати по своїх справах. На що поліцейські відповіли, що він не затриманий і може їхати по своїх справах. Але після цього особи у військовому формі сказали, що вони нікуди його не відпускають і що забороняють йому від`їжджати з блокпоста. На його прохання не перешкоджати йому у пересуванні та вчиняти протиправних дій щодо перевищення ним своїх службових повноважень та дій щодо незаконного затримання, ці особи відповіли відмовою. Тобто, вони сказали що будуть тримати його на блок пості стільки, скільки захочуть. На що він сказав їм, що такі дії мають ознаки злочину і викликав слідчо-оперативну групу для захисту своїх прав та документування їх злочинної діяльності. На що представники ІНФОРМАЦІЯ_2 також викликали поліцію. Після приїзду поліції на виклик ТЦК, поліцейські опитали ОСОБА_4 , а також знову перевірили його військово-облікові документи. Після чого перевірили відомості про нього у своїх інформаційних системах на предмет, чи міститься відносно нього інформація від керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо порушення ним вимог військового обліку. Після такої перевірки працівники поліції сказали, що така інформація відсутня. Однак сказали йому почекати, після чого знову пішли спілкуватись до представників ТЦК. Після очікування десь годину, працівники поліції знову підійшли до ОСОБА_3 та повідомили йому, що по їхніх інформаційних базах він вже зазначений як такий який, що порушив вимоги військового обліку, і у зв`язку з чим його будуть затримувати та доставляти до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування всіх обставин.

Після доставлення ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було передано співробітникам цього органу, де після спливу строку його адміністративного затримання, його силою примусили залишитись проти його волі у приміщенні вказаного органу.

Заявник зазначає, що на момент написання цієї заяви ОСОБА_3 пройшов ВЛК та заявив про своє право на заміну проходження військової служби на альтернативну (нецивільну) службу у зв`язку з релігійними переконаннями, на підставі ч.4 ст.35 Конституції України, норми якої мають пряму дію. Але після здійснення ним такої заяви представники ІНФОРМАЦІЯ_2 проти його волі незаконно утримують його на території ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою примусу до надання згоди на призов до лав ЗСУ, виконання незаконних наказів і розпоряджень.

Заявник зазначає, що у представників ІНФОРМАЦІЯ_2 не має жодних законних підстав для позбавлення волі ОСОБА_3 .

У скарзі містяться покликання на ч.ч.1-5 ст. 206 КПК України, позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17).

Керуючись частинами 1, 2 статті 206 КПК України, та ст. 19, 35, 55 Конституції України заявник просить: зобов`язати керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПО 08410861, АДРЕСА_2 , ), надати відомості (документи), на підставі яких затримано та утримується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_1 ; у разі перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_1 , в ІНФОРМАЦІЯ_3 доставити його негайно до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою вул. Загорська, 53, м. Ужгород; у разі відсутності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_1 , в ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомити слідчого суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про теперішнє місце перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; про час розгляду справи повідомити мене на мій мобільний телефон НОМЕР_1 та на мою електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Дослідивши скаргу, додані до такої матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_8. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_8, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Згідно змісту скарги, 30.08.2024 року приблизно 8.00 год к.ч. під час проїзду ОСОБА_3 населеного пункту Велика Добрань в Ужгородському районі, на блок пості який там встановлений, його було зупинено працівниками поліції. Після перевірки його документів, що посвідчують його особу та його військово- облікових документів, поліцейські сказали йому, що в них не має до ОСОБА_3 ніякий питань, і що він може продовжувати їхати. Але саме в той час до нього підійшли троє осіб в військовій формі і сказали, що вони також хочуть перевірити його військово-облікові документи. Після чого він надав їм його військово-облікові документі, а також відомості з програми ІНФОРМАЦІЯ_6, де зазначено, що він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 ), а також те, що він вчасно уточнив свої військово-облікові дані. Після чого ці особи стали вимагати від нього щоб він показав їм документ, що підтверджує право на відстрочку, оскільки нібито після того коли він уточнив свої військово-облікові дані він вже мав бути призваний до збройний сил. На що він сказав, що якщо у них є якісь до нього питання, то хай звертаються до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) за його місцем військового обліку.

Разом із тим, як вказує заявник, як ОСОБА_3 , так і представники ІНФОРМАЦІЯ_2 викликали на місце події поліцію. Працівники поліції знову підійшли до ОСОБА_3 та повідомили йому, що по їхніх інформаційних базах він вже зазначений як такий який, що порушив вимоги військового обліку, і у зв`язку з чим його будуть затримувати та доставляти до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування всіх обставин.

Після доставлення ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було передано співробітникам цього органу, де після спливу строку його адміністративного затримання, його силою примусили залишитись проти його волі у приміщенні вказаного органу.

Заявник зазначає, що на момент написання цієї заяви ОСОБА_3 пройшов ВЛК та заявив про своє право на заміну проходження військової служби на альтернативну (нецивільну) службу у зв`язку з релігійними переконаннями, на підставі ч.4 ст.35 Конституції України, норми якої мають пряму дію. Але після здійснення ним такої заяви представники ІНФОРМАЦІЯ_2 проти його волі незаконно утримують його на території ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою примусу до надання згоди на призов до лав ЗСУ, виконання незаконних наказів і розпоряджень.

Заявник зазначає, що у представників ІНФОРМАЦІЯ_2 не має жодних законних підстав для позбавлення волі ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 18 травня 2024 року з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Зі змісту скарги вбачається, що «… працівники поліції …. повідомили йому ( ОСОБА_3 ), що по їхніх інформаційних базах він вже зазначений як такий який, що порушив вимоги військового обліку, і у зв`язку з чим його будуть затримувати та доставляти до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування всіх обставин.

Після доставлення … ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було передано співробітникам цього органу, де після спливу строку його адміністративного затримання, його силою примусили залишитись проти його волі у приміщенні вказаного органу…»

Матеріали справи містять протокол АА№ 004236 від 30.08.2024 року про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП. Зі змісту протоколу встановлено що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий поліцейськими - поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_5 , у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч.1 ст. 210-1 КУпАП, для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту скарги убачається, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Натомість з матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 , був затриманий в порядку ст. 261 КУпАП для складання адміністративного протоколу. Відомостей про оскарження такого протоколу про затримання матеріали скарги не містять.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення - відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріали скарги, поданої ОСОБА_6 , в інтересах сина ОСОБА_3 , не містять відомостей того, що останній, був затриманий уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, що дана особа утримується на території на яку поширюється юрисдикція Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, що позбавляє суд здійснити перевірку наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданим клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в інтересах (сина) ОСОБА_3 на незаконне позбавлення волі, застосування насильства під час позбавлення волі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1