Провадження №11-сс/801/661/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000128 від 17.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_10 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 від 17.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2024 задоволено вказане клопотання та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_9 , із забороною розпоряджатися будь-яким чином (відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду), а саме: автомобіль Mercedes-Benz C 300, д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 р.в.; машиномісце/паркомісце за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира за адресою : АДРЕСА_2 ; квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира за адресою: АДРЕСА_5 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що зазначене майно, є предметом кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2024 про накладення арешту та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Судом наведено доводи, які відсутні в клопотанні слідчого. Посилається на неможливість відчуження ОСОБА_9 арештованого майна, оскільки останній на теперішній час тримається під вартою. Переконаний, що на день розгляду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_9 відсутні підстави для застосування обмежувальних заходів щодо майна останнього, оскільки слідчий в своєму клопотанні не довів суду, що вилучене майно дійсно є речовим доказом та має значення для кримінального провадження. Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, не встановив належну правову підставу; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; не оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників.

В судовому засіданні адвоката ОСОБА_8 , посилаючись на доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав свої вимоги.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що ОСОБА_9 повідомлено підозру за ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію усього належного особі майна. Також підставою для накладення арешту є та обставин, що проведеними експертизами встановлено збитки, завдані державі, що підлягають подальшій компенсації.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000128 від 17.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. Відомості до реєстру внесені за фактом закупівлі ліжок армійських двох`ярусних за ціною, що є значно вищою за середню ринкову, шляхом укладання з Квартирно-експлуатаційними відділами Збройних Сил України прямого неконкурентного договору з метою отримання надприбутків.

До скоєння вказаних злочинів в ході досудового розслідування встановлена причетність громадянина ОСОБА_9 , якому 16.07.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим ставищем, вчиненій організованою групою, в умовах воєнного стану та в особливо великому розмірі.

Санкції ч. 5 ст. 191 КК України, за якою проводиться досудове розслідування в даному кримінальному провадженні та, відповідно, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя дійшов висновку про доведення необхідності вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, можливість конфіскації майна, як виду покарання, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_9 в подальшому може перешкоджати кримінальному провадженні шляхом відчуження належного йому майна, яке може бути конфісковане.

Колегія суддів вважає доведеним наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також відшкодування завданих злочинами збитків.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 .

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваного) з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які могли суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2024 про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4