справа № 619/7145/24
провадження № 1-кп/619/418/24
ВИРОК

іменем України

21 жовтня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000300 від 14.03.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Труженка Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше неодноразово судимого, останній раз 11 листопада 2019 року вироком Дергачівського районного суду Харківської області від за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне поводження з вибуховими пристроями, без наданого законом дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21.08.1998, положень про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, а саме на придбання, зберігання та збут, в невстановлений в ході досудового розслідування час та в невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов тим самим придбав корпус гранати Ф-1 та три гранати типу «ВОГ», які у подальшому переніс та зберігав на території свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх подальшого збуту до 22.03.2024.

22.03.2024 в період часу з 11 год 30 хв до 11 год 35 хв ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження зі зброєю без передбаченого законом дозволу, зокрема на незаконне зберігання та збут діючи з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки збув ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (який був залучений до конфіденційного співробітництва з працівниками поліції з додержанням вимог діючого кримінального процесуального законодавства України) корпус гранати Ф- 1 та три гранати «ВОГ», за таких обставин.

Так, 22.03.2024 в період часу з 11 год 30 хв до 11 год 35 хв ОСОБА_3 за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 зустрівся з останнім за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 сумку, в якій знаходились корпус гранати Ф-1 та три гранати типу «ВОГ». ОСОБА_5 в свою чергу, в якості оплати за отримані бойові припаси, передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2700,00 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд.

22.03.2024 близько 12 год 30 хв поблизу вулиці Набережної в с-щі Прудянка Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції предмет зеленого кольору, схожий на корпус гранати Ф-1, з позначками «НОМЕР_2», який відповідно до висновку експерта вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/8902 від 09.04.2024 є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1 та до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини (тротил) та три предмети, схожих на гранати для підствольного гранотомету, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-24/8917-ВТХ від 10 04.2024 є трьома осколковими гранатометними пострілами ВОГ-25, які відносяться до категорії вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення - бойових припасів.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими пристроями, без наданого законом дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21.08.1998, положень про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576. а саме на придбання, зберігання та збут, в невстановлений в ході досудового розслідування час та в невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов тим самим придбав корпус гранати РГД-5, гранату типу «ВОГ», два запали до гранати «НОМЕР_3», патрони 5,45 у кількості 48 шт., патрони 7,62 у кількості 105 шт., які у подальшому переніс та зберігав на території свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх подальшого збуту до 18.04.2024.

18.04.2024 в період часу з 09 год. 31 хв. до 09 год. 36 хв. ОСОБА_3 за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 зустрівся з останнім за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 полімерний пакет, в якому знаходились корпус гранати РГД-5, граната типу «ВОГ», два запали до гранати «НОМЕР_3», патрони 5,45 у кількості 48 шт., патрони 7,62 у кількості 105 шт. ОСОБА_5 в свою чергу, в якості оплати за отримані бойові припаси, передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3 000,00 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд.

18.04.2024 поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції предмет, схожий на корпус гранати РГД-5, зеленого кольору «НОМЕР_4», який відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи №СЕ- 19/121-24/12625-ВТХ від 16.05.2024 є корпусом ручної гранати РГД-5, промислового способу виготовлення. В окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристрої, бойових припасів не відноситься, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини. Два предмети, схожих на запал до гранати «НОМЕР_3 «НОМЕР_5», які відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-24/12626-ВТХ від 16 05.202,4 є двома підривачами до ручних гранат типу НОМЕР_3, промислового способу виготовлення, які є вибуховими пристроями, до категорії бойових припасів не належать, а також предмет, схожий на гранату для підствольного гранатомету, що має маркування «НОМЕР_6», який відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/121-24/12627-ВТХ від 16.05.202.4 є 40-мм пострілом осколковим гранатометним (аналог ВОГ-25) та відноситься до категорії вибухових пристроїв (бойових припасів), також предмети, схожі на патрони 5,45 у кількості 48 шт., з маркуванням червоного кольору, які згідно висновку судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-24/11247-БЛ від 22.04.2024 є боєприпасами, бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети) 10 перевірених патронів придатні до стрільби, зовнішній вигляд та технічний стан 38 патронів, що залишилися дають підстави припускати і їх придатність до стрільби; предмети, схожі на патрони 7,62 у кількості 105 шт., з маркуванням червоного кольору які згідно висновку судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-24/11248-бл від 22.04.2024 надані на дослідження 105 патронів відносяться до категорії боєприпасів, та є бойовими проміжними патронами калібру 7,62x39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети). 15 відстріляних патронів придатні до стрільби, зовнішній вигляд та технічний стан 90 патронів, що залишилися дають підстави припускати і їх придатність до стрільби.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у придбанні, зберіганні та збуту бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факти і обставини їх вчинення, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінальних проваджень, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження містять відомості на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та всі обставини, які ставляться йому у провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження № 288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у них містяться дані про повідомлення обвинуваченим ОСОБА_3 органу досудового розслідування обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань свідків та інших доказів.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_3 , визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочину.

Мотиви призначення покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 установлено, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання зарекомендував себе посередньо.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого та наслідків дій винного, який свою вину визнав повністю.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Ухвалами слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року (справа № 619/2217/24; провадження №№ 1-кс/619/409/24, 1- кс/619/512/24) було накладено арешт на майно, яке було вилучене під час обшуків.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 суд вважає за необхідне передати вилучене майно відповідним державним органам.

З огляду на зазначене та відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт майна.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 18 червня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним - тримання під вартою.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвал слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року (справа № 619/2217/24; провадження №№ 1-кс/619/409/24, 1- кс/619/512/24), - скасувати.

Майно, яке було вилучено 22.03.2024 під час огляду місця події, а саме: поблизу АДРЕСА_1 , а саме: - предмет зеленого кольору, схожий на корпус гранати Ф-1, з позначками «НОМЕР_7», який вилучено до сейф пакету PSP 2031211; предмет, схожий на гранату для підствольного гранатомету, без маркувань, який вилучено до сейф пакету PSP 2031212; предмет, схожий на гранату для підствольного гранатомету, що має маркування « НОМЕР_1 », який вилучено до сейф пакету PSP 2031213; предмет, схожий на гранату для підствольного гранатомету, що має маркування «НОМЕР_8», який вилучено до сейф пакету PSP 2031214, -конфіскувати та передати відповідно до розпорядження КМ України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 відповідному державному органу.

Майно, яке було вилучено 18.04.2024 під час проведення слідчої дії, а саме: предмет, схожий на гранату для підствольного гранатомету, що має маркування «НОМЕР_9», який вилучено до сейф пакету PSP 1001320; предмет, схожий на корпус гранати РГД-5, зеленого кольору «НОМЕР_4» який вилучено до сейф пакету WAR 1247936; предмет, схожий на запал до гранати «НОМЕР_3 «НОМЕР_5», який вилучено до сейф пакету PSP 1001113; предмет, схожий на запал до гранати «НОМЕР_3 «НОМЕР_10», який вилучено до сейф пакету PSP 1001321; предмети, схожі на патрони 7,62 у кількості 105 шт., з маркуванням червоного кольору, які вилучено сейф пакету WAR 1247932; предмети, схожі на патрони 5,45 у кількості 48 шт., з маркуванням червоного кольору, які вилучено сейф пакету WAR 1247931 - конфіскувати та передати відповідно до розпорядження КМ України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 відповідному державному органу.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в Харківському НДЕКЦ МВС України: №№ СЕ-19/121-24/14794-ФП від 25.06.2024 у розмірі 3786,40 грн; СЕ-19/121-24/12627-ВТХ від 16.05.2024 у розмірі 3029,12 грн; СЕ-19/121-24/11247-БЛ від 22.04.2024 у розмірі 1514,56 грн; СЕ-19/121-24/11248-БЛ від 22.04.2024 у розмірі 1514,56 грн; СЕ-19/121-24/12625-ВТХ від 16.05.2024 у розмірі 3029,12 грн; СЕ-19/121-24/12626-ВТХ від 16.05.2024 у розмірі 3029,12 грн; КСЕ-19/121-24/8902 від 09.04.2024 у розмірі 09.04.2024; СЕ-19/121-24/14786-ВЗ від 11.06.2024 у розмірі 6815,92 грн; СЕ-19/121-24/8917-ВТХ від 10.04.2024 у розмірі 3786,40 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1