Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4123/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/619/24
Категорія ч.1 ст.126 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000551 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, громадянина України, українця, з середньою освітою, студента Житомирського Національного Поліського Університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу. Вважає вирок суду таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.7 ст.474 КПК України та безпідставно змінив погоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання. Вважає, що у разі незгоди з поданою угодою суд повинен був проводити судовий розгляд за участі сторін, а не у спрощеному порядку, передбаченому ч.2 ст.381 КПК України.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк шістдесят годин.

Початок строку відбування покарання встановлено обчислювати з моменту початку виконання громадських робіт.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 04.04.2024 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..

Реалізуючи свій умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти ОСОБА_9 , своєю правою ногою наніс один удар в ділянку голови з лівої сторони ОСОБА_9 ..

В результаті вказаних дій, ОСОБА_8 , умисно завдав удару ОСОБА_9 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, та вчинення насильницьких дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися. Від потерпілого надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, з призначеним покаранням обвинуваченому погоджується.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів, зазначивши у вироку про встановлені органом досудового розслідування обставини.

Висновки суду першої інстанції про доведенність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано погоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді штрафу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному кримінальному провадженні не укладалася угода про визнання винуватості в розумінні вимог ч.4 ст.469, ст.ст.470, 472, 473 ч.2 КПК України, а відповідно до ст.302 КПК України кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спрощеному порядку.

Крім того, у відповідності до ст.ст.50, 65 КК України , призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону в цілому дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000551від 20.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України було скеровано до Корольовського районного суду м. Житомира в порядку ст. 302 КПК України з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощенному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Отже, суд першої інстанції, вірно встановив, що згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , складеної у присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, тобто в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, та був ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України, а також надав свою згоду на розгляд обвинувального акта без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Крім того, суд першої інстанції встановив наявність заяви і потерпілої ОСОБА_9 про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зазначене свідчить про дотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 381, 382 КПК України під час розгляду.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді громадських робіт в межах, передбачених ч.1 ст.126 КК України, в мінімальному розмірі, дотримався положень ч.2 та ч.3 ст.56 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особи обвинуваченого, який є студентом, та відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна вважати явно несправедливим.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції вимог ч.7 ст.474 КПК України щодо вичерпного переліку підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирок постановлено з дотриманням положень ст. 381, 382 КПК України. Більш того, угода про визнання винуватості в даному провадженні між прокурором та обвинуваченим не укладалась та до суду не скеровувалась.

Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження у спрощеному провадженні, призначає покарання у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України та не зобов`язаний визначати обвинуваченому саме той вид покарання, про який він просив.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, навів переконливи мотиви, з яких прийшов до висновку про призначення покарання обвинуваченому у вигляді громадських робіт, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому розмір та вид призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку суду з мотивів наведених захисником в апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: