Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/519/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 350 (190) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2024 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Тимошівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є головою фермерського господарства «Хлібодар», зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_12 звільнено від покарання, призначеного цим вироком, у зв`язку із закінченням строку давності.

Також вказаним вироком ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 296 КК України та на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнаний винуватим та засуджений за умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження особі, яка виконує службовий обов`язок, у зв`язку з її службовою діяльністю, за наступних обставин.

Відповідно до розпорядження голови Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 37 від 24.03.2016 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначена на посаду спеціаліста землевпорядника Малотимошівської сільської ради, згідно поданої заяви, з 24.03.2016 року по строковому трудовому договору.

Пуктами 1.1., 1.2., 2.28 посадової інструкції спеціаліста землевпорядника, затвердженої рішенням виконавчого комітету Малотимошівської сільської ради № 11 від 29.03.2016, встановлено, що спеціаліст землевпорядник відноситься до категорії спеціалістів та є посадовою особою місцевого самоврядування, входить до системи державних органів земельних ресурсів, яка утворена з метою проведення єдиної державної політики та забезпечення раціонального використання і охорони земель.

Згідно до посадової інструкції на спеціаліста землевпорядника покладено наступні обов`язки: забезпечує проведення земельної реформи, спрямованої на роздержавлення і приватизацію земель, створення умов для рівноправного розвитку різних форм власності на землю, здійснює на території сільської ради моніторинг земель, організовує здійснення заходів щодо відновлення корисних властивостей земельних ділянок, надає довідки фізичним та юридичним особам про наявність земельних ділянок та їх розмір, закріплений обов`язок надавати довідки з державної статистичної звітності про наявність земель, та при видачі довідок зобов`язана вимагати від власників земельних ділянок, орендарів копії зареєстрованих договорів, кількість гектарів та дані про пайщиків.

Частина 3 ст. 18 КК України визначає, що службовою особою є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймає в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційного розпорядчих чи адміністративно господарських функції, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноваженим органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноваженим органом, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_13 являється службовою особою, що тимчасово обіймає в органах місцевого самоврядування посаду, пов`язану із організаційного розпорядчою діяльністю.

03 січня 2019 року, близько 13 год. ОСОБА_12 , прийшов до Малотимошівської сільської ради по АДРЕСА_1 до службового кабінету спеціаліста землевпорядника ОСОБА_13 , з метою отримання від останньої довідки про наявні у користуванні земельні ділянки очолюваного ним ФГ « ОСОБА_14 ».

Перебуваючи в приміщенні Малотимошівської сільської ради ОСОБА_12 отримав у спеціаліста землевпорядника ОСОБА_13 лист Малотимошівської сільської ради за № 1 від 03.01.2019, в якому надано роз`яснення з приводу отримання довідки про наявні у ФГ земельні ділянки, та вийшов із приміщення сільської ради.

В подальшому, вийшовши із приміщення сільської ради, ОСОБА_12 ознайомившись з листом виявив, що зміст та форма листа не влаштували останнього. В цей час у ОСОБА_15 виник намір повернутися до приміщення сільської ради, з метою надання йому довідки в інтересах ОСОБА_12 щодо наявних земельних ділянок орендованих ФГ « ОСОБА_14 », після чого останній попрямував до приміщення Малотимошівської сільської ради.

03 січня 2019 року о 13 год. 05 хв. ОСОБА_12 зайшов у службовий кабінет спеціаліста землевпорядника Малотимошівської сільської ради, де знаходилась ОСОБА_13 та виконувала функціональні обов`язки ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, відчуваючи свою фізичну перевагу, почав висловлюватися грубою брутальною лайкою на адресу землевпорядника в ході чого у нього виник раптовий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень службовій особі органів місцевого самоврядування ОСОБА_13 у зв`язку з її службовою діяльністю.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень службовій особі органів місцевого самоврядування, перешкоджання нормальній роботі спеціаліста землевпорядника ОСОБА_13 , безпідставно, з хуліганських мотивів, ОСОБА_12 наніс декілька ударів по службовому монітору торгової марки BENQg 9504 внаслідок чого монітор впав зі столу пошкодившись та від вказаного удару відбулося демонтування верхньої частини кришки столу.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_12 наніс два удари кулаками рук в область обличчя та грудей ОСОБА_13 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_12 , була порушена нормальна робота органу місцевого самоврядування Малотимошівської сільської ради, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, що виразилося у перешкоджанні виконання своїх посадових обов`язків спеціаліста землевпорядника ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку судово медичного експерта № 1 від 21.01.2019 року, у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Реалізувавши свій злочинний намір, ОСОБА_12 після вчинення протиправних дій, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненого за таких обставин:

ОСОБА_12 03 січня 2019 року, близько 13.00 год. прийшов до Малотимошівської сільської ради по АДРЕСА_1 до службового кабінету землевпорядника ОСОБА_13 з метою отримати довідки з державної статистичної звітності. Перебуваючи в приміщенні Малотимошівської сільської ради ОСОБА_12 отримав відповідну довідку від землевпорядника та вийшов із приміщення сільської ради. В подальшому, вийшовши із приміщення сільської ради, ОСОБА_12 переглянув надану йому довідку, вміст зазначений в якій останньому не сподобався. У цей час у ОСОБА_12 виник умисел на вчинення хуліганських дій, після чого останній попрямував до приміщення Малотимошівської сільської ради. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення хуліганських дій останній, 03 січня 2019 року о 13 год. 05 хв. зайшов у службовий кабінет землевпорядника Малотимошівської сільської ради, де грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи неповагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки, почав виражатися брутальною лайкою, висловлювати погрози ОСОБА_13 . В подальшому, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок пошкодження чужого майна і нахабно показуючи своє зневажливе значення до оточуючих, перебуваючи у громадському місці, ігноруючи присутню ОСОБА_13 , безпричинно наніс декілька ударів по службовому монітору BENQg 9504 внаслідок чого монітор впав з столу та пошкодився. Крім цього від вказаного удару відбулося демонтування верхньої частини кришки столу, які потребують відновлювальних робіт, тим самим спричинив матеріальну шкоду Малотимошівській сільській раді, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи ринкова вартість монітора, станом цін на момент протиправних дій складає 650,00 грн., вартість відновлювального ремонту складає 100,00 грн. Продовжуючи свої хуліганські дії, що полягали у вираженні брутальної лайки та погроз ОСОБА_12 наніс не менше 2-х травматичних впливів в область обличчя та грудей ОСОБА_13 , яка в свою чергу ніяких активних дій не здійснювала. Відповідно до висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_13 спричиненні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на верхньої та середньої третини, які відносяться до категорії легких ушкоджень. Своїми діями, які продовжувались близько п`яти хвилин, ОСОБА_12 грубо порушив громадський порядок. Реалізувавши свій злочинний намір, останній після вчинення протиправних дії, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

За наслідком розгляду кримінального провадження, вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 296 КК України та на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправданий у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що за фактичними обставинами справи, встановленими під час судового розгляду, а також при безпосередньому сприйнятті судом показань потерпілої, обвинуваченого та свідків (працівників сільської ради) про попередні неприязні відносини між головою сільської ради і обвинуваченим, та конфлікт, який виник через незгоду обвинуваченого з порядком видачі довідки в сільській раді та змістом відповіді на його запит. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню передусім до голови сільської ради ОСОБА_16 , через, на його думку, відому йому інформацію про розкрадання бюджетних коштів головою Малотимошівської сільської ради, прагненням з`ясувати певні обставини, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд прийшов до висновку й про відсутність у діях обвинуваченого об`єктивної сторони хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю.

За висновком суду у діях ОСОБА_12 відсутня об`єктивна сторона хуліганства, а також його суб`єктивна сторона, зокрема, мотив явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. На підставі ч.5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. На підставі ч.5 ст.74, ст. 49 КК України ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що своє рішення про виправдання ОСОБА_12 за ч.1 ст.296 КК України суд першої інстанції мотивував тим, що у діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторона хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю.

Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимими та не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_16 , яка на той час була головою сільської ради, мотивувавши тим, що свідок перебуває у тривалих неприязних відносинах із обвинуваченим ОСОБА_12 , а також надавала неправдиві покази під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Апеляційному суді по справі №33/781/102/18.

Однак, на переконання сторони обвинувачення такий висновок судом зроблено помилково, так як свідчення ОСОБА_16 , отриманні в ході судового слідства по даному провадженні повністю співпадають з матеріалами, які підтверджують вину обвинуваченого, а саме: показами свідків, потерпілої, протоколами ОМП, слідчого експерименту та ін.

Відповідно до п. 5 постанови №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» Пленуму Верховного Суду України за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знищенням чи пошкодженням майна, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Як встановлено з показів по терпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні сільської ради з метою перешкоджання нормальній роботі спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_13 , наніс декілька ударів по столу та службовому монітору, внаслідок чого монітор впав зі столу пошкодившись та від вказаного удару відбулося демонтування верхньої частини кришки столу, а в подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_12 наніс два удари кулаками рук в область обличчя та грудей ОСОБА_13 .

В результаті таких протиправних дій ОСОБА_12 , була порушена нормальна робота органу місцевого самоврядування - Малотимошівської сільської ради, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, що виразилося у перешкоджанні виконання свої посадових обов`язків спеціаліста- землевпорядника ОСОБА_13 .

Крім того, є відповідне відео, на якому відображені дані події та висновок судово-медичного експерта № 1 від 21.01.2019 відповідно до якого при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини. Тілесні ушкодження утворилися внаслідок не менш двох травматичних впливів тупими предметами та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Під час отримання ушкоджень в ділянці обличчя ОСОБА_17 наймовірніше була обернена обличчям до травмуючого предмету і особи, що спричиняла тілесні ушкодження, під час отримання ушкодження в ділянці правого плеча взаєморосташування могло бути найрізноманітнішим.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №20/1 від 27.03.019 відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини. Згідно тексту протоколу проведення слідчого експеременту за участю ОСОБА_12 від 21.03.2019 експерт не дає відповіді про можливість отримання тілесних ушкоджень за даних обставин.

Необхідно звернути увагу на той факт, що чоловік середньої статури, намагаючись вирішити свої питання ображає жінку, яка перебуває на робочому місця при цьому ще й спричиняє тілесні ушкодженням не вирішує питання в правовому полі. Крім того, дії вчинялися в адмінбудівлі сільської ради, що саме по собі свідчить про зухвалість дій та порушення нормальної діяльності установи.

Прокурор вважає, що у своїй сукупності докази, які були дослідженні в залі суду доводять вину обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.350 КК України.

З огляду на викладене, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що як наслідок призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, також, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що у відповідності до п.2, 3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того стаття 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Згідно із ч.2 цієї норми закону: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведене, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як визначає п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, суд фактично описує усі докази і визнає їх в більшій частині допустимими, однак в подальшому мотивує виправдання за ч.1 ст.296 КК України, зазначивши що в діях ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Отже, на думку сторони обвинувачення, мотивувальна частина вироку є суперечливою відносно до резолютивної і відповідно такі суперечливі висновки суду - не відповідають вимогам закону, що є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.1 ст.296 , ч.2 ст.350 КК України та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_18 за ч.1 ст.296 та ч.2 ст.350 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних кримінальних правопорушень а також не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Винести окрему хвалу за результатами розгляду справу відповідно до якої уповноважити Новоукраїнський відділ поліції ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом надання потерпілою ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_16 під час судового засідання завідомо неправдивого повідомлення про злочин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.384,385 КК України.

Вказані вимоги захисник обґрунтовує наступним.

Так в описовій частині вироку суд прийшов до висновку, що зібранні по справі докази в їх сукупності, доводять вину ОСОБА_12 , скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України.

При цьому суд визнав належними та допустимими доказами, які в сукупності доводять вину ОСОБА_18 .

Однак, на думку сторони захисту показання свідка Толкачової не містять будь якої доказової бази, а лише є покази з чужих слів , а саме найголовніше що зі слів особи - свідка ОСОБА_16 , які визнанні судом неналежним доказом , оскільки вказана особа надавала покази в суді плутано та перебувала у тривалих неприязних відносинах з обвинуваченим, що підтверджується дослідженим в суді доказами.

ОСОБА_19 свідком подій не була, що вона й підтвердила в судовому засіданні , тому на думку сторони захисту висновок, що визнання вказаних свідчень доказом є невірним та не відповідає матеріалам справи.

Дані, що містяться у заяві ОСОБА_13 , в якій остання просить притягнути ОСОБА_12 , як особу яка нанесла їй тілесні ушкодження - вказана заява крім самого факту звернення ОСОБА_13 взагалі не містить будь якого доказового значення.

Дані, що містяться у довідці від 03.01.2019, відповідно до якої ОСОБА_13 зверталася 03.01.2019 за медичною допомогою до Новоукранської ЦРЛ з попереднім діагнозом: струс головного мозку, садна носа і правої щоки, забої правого плеча та правового коліного суглоба- вказана довідка лише констатує тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_13 але при цьому не доводить причетність саме ОСОБА_12 до їх спричинення.

Даними, що містяться на лазерному диску, де знаходиться відеозапис тривалістю 11 секунд, на якому зафіксовано як обвинувачений здійснює активні рухи руками в бік потерпілої.

Вказаний доказ є неналежним та недопустимим на думку сторони захисту - як штучно створений з метою інсценування події злочину на що вказує той факт, що відповідно до показів ОСОБА_16 вона знімала подію начебто побиття ОСОБА_13 з початку свого приходу до кабінету, почувши не зрозумілі їй звуки до моменту падіння телефону який відповідно до її показів з її рук вибив ОСОБА_18 . Але на відео дослідженого під час судового засідання вона так і не змогла показати кадри на яких містяться факт нанесення тілесних ушкоджень, факт перевертання монітору чи кришки столу, жбурляння стільця ОСОБА_12 також це відео чітко ще раз доводить про намагання останньої викривити та спотворити докази та як воно крім того що не містить вищеозначених фактів також не закінчується фактом падіння телефону на підлогу а закінчується в той момент коли ОСОБА_18 взагалі ще не торкнувся до телефону.

Крім того саме відео спростовує покази ОСОБА_13 щодо її ролі, як потерпілої тому що на відео чітко видно, що остання сама робить активні руху руками в сторону обвинуваченого (хоча в обвинувальному акті зазначено навпаки), а також що саме останній намагається вийти з приміщення посуваючись в сторону виходу а ні навпаки.

На прохання сторони захисту та суду надати оригінал доказу, а саме вказаний мобільний телефон свідок ОСОБА_16 повідомило, що в неї вказаний речовий доказ відсутній.

Факт монтажу вказаного відеозапису підтверджує дата та час створення вказаного відеозапису, а саме 22.05 - 03.01.2019, хоча подія відбувалася біля 13 год. 03.01.2019;

Даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.01.2019 з фото таблицею, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_13 показала і розповіла, як обвинувачений ОСОБА_12 03.01.2019 в приміщенні сільської ради наносив їй тілесні ушкодження - вказана слідча дія є лише показами потерпілої та не містить будь якої додаткової доказової бази, крім того вказане відтворення проведено без участі експерта СМЕ та в подальшому висновок СМЕ не містить посилання на можливість завдання тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_13 за обставин зазначених під час вказаної слідчої дії, крім того механізм отримання тілесних ушкоджень зазначених потерпілою взагалі не відповідає а ні матеріалам судово - медичної експертизи, а ні її показам наданим під час судового засідання.

Дані, що містяться у висновку судово - медичної експертизи №1 від 21.01.2019, не доводять причетність ОСОБА_12 до казаних тілесних ушкоджень, а лише констатує наявність тілесних ушкоджень у потерпілої при тому, що на момент призначення експертизи вже було проведено слідчий експеримент але питання щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій за обставин зазначених під час проведення вказаної слідчої дії слідством не ставилося.

Також судом зазначено, що безпосередньо під час судового розгляду не були досліджені речові докази - амбулаторна картка потерпілої та медична карта стаціонарного хворого, разом з тим, судом було досліджено протокол огляду медичних карток, який був складений слідчим під час досудового розслідування, та зазначено, що клопотань про визнання такого доказу неналежним чи недопустимим, учасники судового розгляду не заявляли, що не відповідає дослідженим під час судового розгляду матеріалам.

Так стороною захисту неодноразово заявлялися клопотання про визнання вказаного огляду недопустимим доказом з причин отримання вказаних карток позазаконним способом, за запитом (за формою не передбаченою чинним КПК), зверталася увага на не схожість підписів понятих, огляд карток які не вилучалася та інші групі порушення на чому не однократно акцентувалося увагу суду в тому числі і під час дебатів але суд проігнорував дані факти не надавши оцінку ані вказаному протоколу огляду не «існуючих» карток, а ні не можливості в зв`язку з відсутністю медичної документації перевірити висновки судово- медичної експертизи, який на думку сторони захисту також повинен був бути визнаний неналежним доказом з причин зазначених вище.

Не пред`явлення для огляду в суді першої інстанції та не дослідженої безпосередньо - медичної документації, яка стала підставою для проведення судово - медичної експертизи, а саме стаціонарної медичної картки стаціонарного хворого №61 та амбулаторної картка на ім`я потерпілої (отриманої в порушення чинного законодавства), що в свою чергу на думку сторони захисту веде за собою визнання неналежними доказами усі похідні докази які були отримання за допомогою цих медичних документів : огляд, висновок судово - медичної експертизи МІ від 21.01.2019 та як ОСОБА_18 не погоджується з нанесенням потерпілій будь яких тілесних ушкоджень, а їх наявність підтверджувалася начебто вищевказаними медичними документации, які жодного разу не були оглянути в судовому засіданні.

Тобто, на думку захисника не встановлено причино - наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_12 та тілесними ушкодженнями отриманими потерпілою.

Також висновок не містить підтвердження показів потерпілої з приводу втрати нею свідомості. Також не зрозуміло з яких причин суд визнавши неналежними та недопустимими доказами : покази свідка ОСОБА_16 (з причин надання показів плутано та перебування останньої у тривалих неприязних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_18 ), в свою чергу бере за допустимий та належний доказ покази потерпілої ОСОБА_13 , які при цьому є плутаними, вказана особа також перебувала в тривалих неприязних відносинах з обвинуваченим та приймала участь у спотворенні доказової бази. Покази потерпілої ОСОБА_13 на думку сторони захисту також є необ`єктивними показами заінтересованої особи з метою штучно створити доказову базу інсценованого нею злочину.

Також з незрозумілих причин не взято до уваги свідчення свідків ОСОБА_20 , ( при тому, що вказані покази доводили схильність ОСОБА_16 до вчинення насильницьких дій), оскільки вказані особи очевидцями на думку суду не були але при цьому взято до уваги покази ОСОБА_19 , яка також на думку сторони захисту не було очевидцем злочину та надала покази з чужих слів.

Також з незрозумілих причин суд не взяв до уваги результати слідчого експерименту та покази під час судового засідання наданні обвинуваченим ОСОБА_12 від 21.03.2019 з відеозаписом, відповідно до якого останній стверджував, що не нападав на потерпілу, а лише захищався від неї.

Суд не взяв цей доказ до уваги, оскільки зафіксовані під час слідчого експерименту свідчення та демонстрація рухів ОСОБА_12 суперечить встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи та не підтверджується жодними доказами - сторона захисту вважає ці ствердження суб`єктивними та такими, які не відповідають матеріалам справи, та як покази обвинуваченого зафіксовані під час слідчого експерименту не спростовані жодним дослідженим доказом, через що суд у своєму рішенні не зазначив будь якого доказу, яким саме спростовуються свідчення ОСОБА_12 при тому, що чинний КПК містить норму, що призумує невинуватість обвинуваченого та доведеність його вини саме органами обвинувачення, а не навпаки.

Також жодним доказом дослідженим по справі не спростовуються покази обвинуваченого ОСОБА_18 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 свідком ОСОБА_16 навмисно під час його конфлікту з потерпілою стільцем, який знаходився в приміщення сільської Ради, та подальше навмисне спотворення потерпілою та свідком доказової бази а також штучне її створення шляхом імітування події злочину (пошкодження кришки столу, перевертання монітору, пошкодження дверей та підвіконня).

Особиста зацікавленість свідка ОСОБА_16 у представленні особи обвинуваченого в негативному світі також доводиться у характеристиці останнього наданій нею особисто як головою сільської Ради, яка взагалі не відповідає дослідженим матеріалам по справі де особа обвинуваченого характеризується виключно з позитивного боку (характеристики колишніх голів сільської Ради).

Факт наявних особистих конфліктів між свідком ОСОБА_16 та обвинуваченим ОСОБА_18 та в зв`язку з чим особистою зацікавленістю ОСОБА_16 помститися останньому в даному випадку шляхом інсценування події злочину та притягнення остатнього до кримінальної відповідальності підтверджується показами свідків ОСОБА_20 .

Також під час дослідження доказів по справі встановлено й інші грубі порушення діючого законодавство додаток до протоколу ОМП від 03.01.2019 ( додається фотаблиця не зазначена в самому протоколі не містить підписів понятих).

На товарознавчу експертизу направляються речі, які взагалі не вилучалися по справі тому не зрозуміло ринкова вартість яких речей встановлювалося висновок експерта від 27.02.2019.

В заяві ОСОБА_16 йдеться про те, що вона бажає залучити до справи відеокамер відеоспостереження та з телефону мова йде про два чи три відео але до справи залучається та оглядається лише одне відео з телефону, що підтверджує вищенаведені покази обвинуваченого про фальсифікацію доказової бази та навмисне знищення доказової бази яка б його виправдовувала.

Крім того сторона захисту не може погодитися з висновком суду про те, що ОСОБА_13 на момент події 03.01.2019 була службовою особою органу місцевого самоврядування, при тому що дослідження документи під час судового засідання повністю спростовують вказаний факт.

А саме було встановлено, що ОСОБА_13 прийнята на посаду землевпорядника Малотимошівської сільської ради на підставі розпорядження сільського голови N037 в 24.03.2016 та звільнена 23.04.2019 (розпорядження N067).

Вказана особа була прийнята на роботу на підставі заяви за трудовим договором при тому що вона не отримала статус службової особи органу місцевого самоврядування та як не проходила відповідний конкурс на зайняття вказано посади та не складала присягу - тому в розумінні ст.350 КК України - ОСОБА_13 не є службовою особою, а тому вона не може бути потерпілою від вказаного злочину.

Вказане твердження повністю узгоджується з посадовою інструкцією, якою обвинувачення намагалася підтвердити статус службової особи ОСОБА_13 в якій чітко зазначено про те, що спеціалістом землевпорядником є особа , яка пройшла відповідний конкурс та склала присягу.

В свою чергу ОСОБА_13 не пройшовши конкурсний відбір та не склавши присягу відповідно до чинного законодавства не могла бути службовою особою - спеціалістом землевпорядником на даній посаді.

Вказаний факт також підтверджується дослідженою в ході судового засідання довідкою від 03.01.2019 з приводу змісту якої начебто виник конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка підписана особисто головою сільської Раді ОСОБА_16 та не містить будь яких позначень про виконавця вказаного документа спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_13 , що повністю спростовує обвинувачення про повноваження останньої щодо підготовки та видачи вказаного документу та спростовує причину конфлікту саме з ОСОБА_21 та як вказана особа не була уповноважена готувати та підписувати вказаний документ, а суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом.

Умисне нанесення побоїв або заподіяння тілесного ушкодження має бути викликане службовою чи громадською діяльністю потерпілої особи.

При цьому захисник зазначає, що сторона захисту погоджується з висновком суду щодо відсутності у діях обвинуваченого об`єктивної сторони хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю про відсутність у діях ОСОБА_12 об`єктивної сторони хуліганства, а також його суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України та рішення суду щодо виправдання в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги вищевикладене сторона захисту вважає висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, крім того суд не взяв до уваги вищенаведені докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновку суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду в зв`язку з чим мають істотні суперечності

На думку сторони захисту дане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_18 за ч.1 ст.296 та ч.2 ст.350 КК України підлягає закриттю на підставі п.п. 2.3 ч.1 ст 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних кримінальних правопорушень, а також не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок відносно ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 350 КК України. Закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_18 за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст.350 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу даних кримінальних правопорушень, а також не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у оскаржуваному вироку дійшов до помилкового висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України за викладених вище обставин, нібито повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

На думку сторони захисту покази потерпілої ОСОБА_13 , які оцінені судом першої інстанції, як належний та допустимий доказ є очевидно неправдивими, містять ряд розбіжностей, не відповідають доказовій базі, дослідженій під час судового розгляду, потерпіла є зацікавленою собою, має сталі неприязні відносини з обвинуваченим ОСОБА_12 . Тобто на думку сторони захисну, її покази, наданні під час судового засідання, а також слідчого експерименту, є неналежним та недопустимим доказом.

Покази свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що чула гуркіт і крик у приміщені сільської ради. Коли вона зайшла у приміщення сільської ради, вона побачила, що ОСОБА_13 плаче, біля неї перебувала сільський голова ОСОБА_16 . Від них їй стало відомо, що відбувався конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,. в результаті якого остання отримала тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції не взяв до уваги та проігнорував факт того, що показання свідка ОСОБА_19 не містять будь якої доказової бази, а лише є показами з чужих слів, а саме зі слів особи - свідка ОСОБА_16 , які визнанні судом неналежним доказом, оскільки вказана особа надавала покази в суді плутано та перебувала у тривалих неприязних відносинах з обвинуваченим, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами. Свідок ОСОБА_19 не була очевидцем подій, що остання підтвердила в судовому засіданні, тому на думку сторони захисту висновок про визнання вказаних свідчень доказом є невірним та не відповідає матеріалам справи.

Також суд першої інстанції посилався на письмові докази, при цьому проігнорував доводи сторони захисту та не взяв до уваги факт того, що амбулаторну карту ОСОБА_13 на 21 арк. було отримано у непередбачений Законом спосіб, оскільки вона була отримана на запит слідчого у «у зв`язку із службовою необхідністю», запит не містив всіх необхідних реквізитів, які б вказували на приналежність до даного кримінального провадження.

Суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що протокол огляду від 17.01.2019 року підтверджує тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_13 у зв`язку із тим, що сам протокол не є самостійною підставою для встановлення тілесних ушкоджень. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року "Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", судово-медична експертиза проводиться судово-медичними експертами, які є спеціалістами в галузі судової медицини. Цей наказ містить медичні критерії, за якими визначається ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, ОСОБА_13 не надала оригінали медичної документації для їх дослідження в судовому засіданні, повідомила про їх відсутність.

Висновок судово-медичної експертизи № 1 від 21.01.2019 року, складеного на підставі ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2019 року, у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у виді садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини. Тілесні ушкодження утворились внаслідок не менш двох травматичних впливів тупим(ми) предметом(ами), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.(а.с.85-86 т.3)

Суд першої інстанції проігнорував та не взяв до уваги, що вказаний висновок не доводить причетність ОСОБА_12 до вказаних тілесних ушкоджень, а лише констатує наявність тілесних ушкоджень у потерпілої. При тому, що на момент призначення експертизи вже було проведено слідчий експеримент, але питання щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій за обставин, зазначених під час проведення вказаної слідчої дії, слідством не ставилося.

Не пред`явлення для огляду в суді першої інстанції та не дослідженої медичної документації, яка стала підставою для проведення судово - медичної експертизи, а саме стаціонарної медичної картки стаціонарного хворого №61 та амбулаторної картка на ім`я потерпілої (отриманої в порушення чинного законодавства), на думку сторони захисту, веде за собою визнання неналежними доказами усіх похідних доказів, які були отриманні за допомогою цих медичних документів: протокол огляду, висновок судово - медичної експертизи №1 від 21.01.2019 року. Оскільки ОСОБА_12 не погоджується з нанесенням потерпілій будь яких тілесних ушкоджень, а їх наявність підтверджувалася начебто вищевказаними медичними документами, які жодного разу не були досліджені під час судового розгляду.

На переконання захисника, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що протокол огляду та долучення вказаних документів від 05.01.2019, як речових доказів по справі, медичний висновок судово - медичної експертизи №1 від 21.01.2019, є належними та допустимими доказами.

Відеозапис наданий свідком ОСОБА_16 зроблений з власного телефону з причин відсутності оригіналу пристрою (мобільного телефону), на який було здійснено запис, судом визнається належним і допустимим доказом, враховуючи позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 квітня 2021 року, справа № 288/1418/17.

На думку сторони захисту, вказаний доказ є неналежним та недопустимим, штучно створеним з метою інсценування події злочину, на що вказує той факт, що відповідно до показів ОСОБА_16 , вона знімала подію начебто побиття ОСОБА_13 з початку свого приходу до кабінету до моменту падіння телефону, який відповідно до її показів з її рук вибив ОСОБА_18 .

Суд першої інстанції проігнорував та не взяв до уваги, що на відеозаписі, дослідженому під час судового розгляду, ОСОБА_16 так і не змогла показати кадри, на яких містяться факт нанесення тілесних ушкоджень, факт перевертання монітору чи кришки столу, жбурляння стільця ОСОБА_12 . Дане відео чітко ще раз доводить про намагання останньої викривити та спотворити докази. Оскільки відеозапис не містить вищезазначених подій, не закінчується фактом падіння телефону на підлогу, а закінчується в той момент, коли ОСОБА_12 взагалі не мав наміру вибивати телефон з рук.

Більш того, відеозапис спростовує покази ОСОБА_13 щодо її ролі, як потерпілої, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що остання сама робить активні рухи руками в сторону обвинуваченого (хоча в обвинувальному акті зазначено навпаки), а також що саме останній намагається вийти з приміщення, просуваючись в сторону виходу, а не навпаки.

На прохання сторони захисту та суду надати оригінал доказу, а саме вказаний мобільний телефон з відеозаписом, свідок ОСОБА_16 повідомила, що в неї відсутній вказаний речовий доказ.

Суд першої інстанції не взяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_20 , (вказані покази доводили схильність ОСОБА_16 до вчинення насильницьких дій), оскільки вказані особи очевидцями, на думку суду, не були, але при цьому взято до уваги покази ОСОБА_19 , яка також не була очевидцем події та надала покази з чужих слів.

Також з незрозумілих причин суд не взяв до уваги результати слідчого експерименту та покази надані під час судового засідання, обвинуваченим ОСОБА_12 від 21.03.2019 з відеозаписом, відповідно до якого останній стверджував, що не нападав на потерпілу, а лише захищався від ОСОБА_13 .

Більш того, сторона захисту не може погодитися з висновком суду про те, що ОСОБА_13 на момент події 03.01.2019 року була службовою особою органу місцевого самоврядування, оскільки дослідженні під час судового розгляду докази повністю спростовують вказаний факт.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої іністанції проігнорував, що в діях ОСОБА_12 відсутній склад злочину, а саме обов`язковий елемент об`єкту вказаного складу злочину - особа потерпілого, а також відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, безпосередньо після дослідження під час судового розгляду доказів та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, на думку сторони захисту, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 350 КК України, слід було ухвалити виправдувальний вирок.

На думку сторони захисту, дане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 350 КК України, підлягає закриттю на підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даних кримінальних правопорушень, а також не встановлення достатніх, належних і допустимих доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників та підтримала апеляційні вимоги прокурор, провівши судове слідство в межах заявлених сторонами клопотань, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2. ст.350 КК України, є вірною.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційних скаргах та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні свою вину не визнав, заперечив вчинення ним будь-яких протиправних дій відносно потерпілої. Аналогічну версію викладено і захисниками в апеляційних скаргах. Проте, такі доводи обвинуваченого та його захисників, апеляційний суд не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими та оціненими доказами, які надані стороною обвинувачення, а саме показами свідків, потерпілої та письмовими доказами, яким суд надав оцінку в їх сукупності, оскільки вони узгоджуються між особою та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_12 у інкримінованому йому діянні.

Обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що до нього з дружиною попали документи, які стверджують про розкрадання бюджетних коштів головою Малотимошівської сільської ради, це питання поставили на рівні села. Був випадок, коли побили дружину, а потім побили і другий раз. Йому треба була довідка для підтвердження наявності землі, в сільській раді запитав довідку у ОСОБА_22 , надав заяву з переліком земельних паїв, щоб на цій підставі дали довідку. Потім йому сказали забрати довідку о 13:00 годині. Він приїхав у призначений час, розписався у журналі за її отримання та вийшов з приміщення. Підійшовши на вулиці до автомобіля, ознайомився зі змістом довідки та виявив, що фактично в змісті довідки була не запитуєма ним інформація, а роз`яснення щодо звернення до ЦНАПу. На що він обурився та повернувся до приміщення сільської ради, вважаючи, що йому могли зразу роз`яснити про неможливість видачі відповідної довідки у сільській раді. ОСОБА_17 почала висловлюватися нецензурною лайкою, після чого він скомкав отриману довідку та кинув її в лице ОСОБА_17 , розвернувся та почав виходити з приміщення. Після чого він почув ззаду тупіт до нього ззаду підбігла ОСОБА_17 та почала «шкрябатися чи щось таке» та намагалася вдарити ногами в пах. Після цього вибігла з кабінету ОСОБА_23 з телефоном та почала запитувати «Що сталося», при цьому ОСОБА_17 намагалася вдарити його ногою. Він підхватив ногу ОСОБА_17 , в цей час ОСОБА_22 схопила стілець на металевій основі і почала цим стільцем гамселити. Продовжуючи тримати ОСОБА_17 за ногу, він почав відходити до дверей та коли вже був у коридорі, відпустив ногу ОСОБА_17 та закрив двері. При цьому з кабінету вже ніхто не виходив. Він вийшов та пішов до свого автомобіля. Потім колишня бухгалтер сільської ради розповіла що до сільської ради почали всі сходитися, приїхала поліція та швидка допомога. Спочатку ОСОБА_17 не хотіли ушпиталити, а потім забрали її до лікарні. ОСОБА_23 на власному автомобілі поїхала також вслід в м. Новоукраїнка.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_13 зазначила, що вона працювала землевпорядником в сільській раді, в січні 2019 року вона перебувала в приміщенні сільської ради, зранку з`явився ОСОБА_24 та попрохав довідку з земельних питань, о 13 годині він мав прийти за довідкою, коли ОСОБА_24 прийшов та отримав довідку розписався в журналі за отримання, вийшов на двір, але через 15 хвилин він повернувся, зміст довідки йому не сподобався, він повернувся, кинув довідку на стіл, запитав, що це таке, на що вона пояснила ОСОБА_25 , що не має достатньо інформації для видачі довідки. Після цього ОСОБА_24 вдарив її кулаком в обличчя. Після чого, після нанесеного удару вона вдарилася головою об шафу. Потім пам`ятає, що впав монітор, інших подробиць через плин часу не пам`ятає. Також пам`ятає, що потім в дверях ОСОБА_24 тримав її за ногу, від чого вона впала. В подальшому приїхала «швидка допомога». Також пояснила, що до цієї події особистих неприязних стосунків у неї до ОСОБА_12 не було.

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснила, що вона мешкає у двоповерховому будинку, на першому поверсі цього будинку розташована Малотимошівська сільська рада, а на другому поверсі знаходиться її квартира. 03.01.2019 року вона чула гуркіт і крик у приміщені сільської ради. Коли вона зайшла у приміщення сільської ради, вона побачила що ОСОБА_13 плаче, біля неї перебувала сільський голова ОСОБА_16 . Від них їй стало відомо, що відбувався конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,. в результаті якого остання отримала тілесні ушкодження.

Крім того, зазначені показання потерпілої і свідка підтверджуються дослідженими судом даними, які містяться, зокрема, у:

-заяві потерпілої ОСОБА_13 від 03.01.2019 року, в якій остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 , який 03.01.2019 року близько 13.08 години вчинив хуліганські дії та наніс їй тілесні ушкодження в область голови, живота, руки в момент, коли вона перебувала на своєму робочому місці в Малотимошівській сільській раді (а.с.5 т.3);

-протоколі огляду місця події від 03.01.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто приміщення Малотимошівської сільської ради, виявлено пошкодження вхідних дверей у вигляді отвору, пошкодження підвіконня, виявлено монітор на підлозі в кімнаті № 3 (кабінет землевпорядника) та пошкоджений дерев`яний стіл. Заяв, зауважень, доповнень від учасників огляду не надходило (а.с.15-21);

-довідці від 03.01.2019 року, згідно якої ОСОБА_13 зверталась 03.01.2019 року за медичною допомогою в приймальне відділення Новоукраїнської ЦРЛ з попереднім діагнозом: струс головного мозку, садна носа і правої щоки, забої правого плеча та правого колін. с-ва(а.с.81 т.3);

-даних, що містяться на оптичному диску DVD-R, 16-x, 4,7 GB, який визнано речовим доказом, (а.с.40, 41 т.3) де знаходиться відеозапис тривалістю 11 секунд, на якому зафіксовано як обвинувачений здійснює активні рухи руками в бік потерпілої;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 року з фототаблицею за участю потерпілої ОСОБА_13 , де потерпіла детально та змістовно пояснила, як 03.01.2019 року перебувала на роботі та ОСОБА_12 звертався до неї за довідкою щодо земельних ділянок, вів себе агресивно, наносив їй тілесні ушкодження (а.с.44-53 т.3);

-журналі реєстрації вихідних документів за 2019 рік, де є запис № 1 про направлення Голові ФГ «Хлібодар» ОСОБА_12 , та відмітка про отримання відповіді на заяву щодо отримання довідки про наявність земельних ділянок відмітка про отримання в паперовому вигляді (а.с.65-66);

-відповіді голові ФГ «Хлібодар» ОСОБА_12 від 03.01.2019, якою рекомендовано звернутися до ЦНАП у встановленому порядку для отримання відповідних документів, зазначена відповідь складена за підписом сільського голови ОСОБА_16 , є відтиск печатки (а.с.57 т.3);

-даних інвентаризації від 03.01.2019 року згідно якої у Малотимошівській сільській раді була проведена інвентаризація, проведенно інвентаризацію у зв`язку з навмисним пошкодженням майна головою ФГ « ОСОБА_14 », та визнані непридатними наступні цінності - комп`ютерний стіл вартістю 3000 гривень, монітор до комп`ютера вартістю 2800 гривень, комп`ютер вартістю 8500 гривень (а.с. 59-60);

-розпорядженні голови Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 37 від 24.03.2016 року, згідно якого на посаду спеціаліста землевпорядника призначено ОСОБА_13 з 24 березня 2016 року по строковому трудовому договору, вказана посада є у штатному розпису по Малотимошівській сільській раді(а.с.61,62 т.3);

-довідці виконавчого комітету Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району, відповідно з якою ОСОБА_13 03.01.2019 року дійсно знаходилася на робочому місці (з 8:00 години до моменту госпіталізації швидкої медичної допомоги до Новоукраїнської ЦРЛ) і безпосередньо виконувала свої посадові обов`язки. Перебування на роботі потерпілої 03.01.2019 протягом 5 годин підтверджується змістом Табелю обліку робочого часу (а.с.64, 65 т.3);

-змісті посадових обов`язків потерпілої, передбачених п.2.28,п.2.30, за ОСОБА_17 закріплений обов`язок надавати довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та вона при видачі довідок зобов`язана вимагати від власників земельних ділянок, орендарів копії зареєстрованих договорів, кількість гектарів та дані про пайщиків (а.с.66-70 т.3);

-протоколі огляду від 17.01.2019 року, де слідчим оглянуто стаціонарну карту ОСОБА_17 на 11 аркушах та амбулаторну карту ОСОБА_13 на 21 арк., вказані документи визнані речовими доказами (а.с.84, 85 т.3);

-висновку судово-медичної експертизи № 1 від 21.01.2019 року, складеного на підставі ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2019 року, у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у виді садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини. Тілесні ушкодження утворились внаслідок не менш двох травматичних впливів тупим(ми) предметом(ами), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.85-86 т.3);

-висновку судово товарознавчої експертизи від 27.02.2019 року, згідно якого ринкова вартість монітора станом на 03.01.2019 року складала 650 гривень; вартість відновлювального ремонту цього ж монітору складала 100 гривень. Вказано, що монітор перебуває у робочому стані, придатний для подальшого використання (а.с.97 т.3) Вартість проведення зазначеної експертизи становить 286 гривень. (а.с.98 т.3).

Оцінивши наведені докази в сукупності та взаємозв`язку і належним чином мотивувавши свої висновки, в тому числі з приводу спростування показань обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження особі, яка виконує службовий обов`язок, у зв`язку з її службовою діяльністю, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 350 КК України.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_12 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, а також не встановленно достатніх доказів для доведення винуватості особи, є безпідставними, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Між тим, апеляційний суд зауважує, що покази потерпілої повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_19 та письмовими доказами у справі. Наявність прямого умислу у діях обвинуваченого на протиправне заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілій, настання наслідків та причинного зв`язку між діями винного та отримання легких тілесних ушкодженнь встановлено належними та допустимими доказами, що досліджені судом під час судового розгляду та які повністю узгоджуються між собою. Обставини вчинення діяння, спосіб, кількість ударів, характер та локалізація пошкоджень повністю підтверджує прямий умисел на їх нанесення. Вказане підтверджується і причиною припинення злочинних дій, та поведінкою самого винного, який залишив потерпілу і місце скоєння кримінального правопорушення.

Тому, апеляційний суд відкидає доводи обвинуваченого щодо його непричетності на нанесення тілесних ушкоджень, та вважає їх надуманими, такими, що не відповідають дійсності, та направленими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого злочину.

Також колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів ( стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказі, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи, як зазначено у постанові ККС ВС від 07.12.2020 року справа №728/578/19, від 20.10.20121 року справа №759/14119/17.

Таким чином, аналізуючи у сукупності всі раніше перелічені досліджені у судовому засіданні докази, які є допустимими, належними, об`єктивними та беззаперечними, суд вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку обставини кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_12 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження особі, яка виконує службовий обов`язок, у зв`язку з її службовою діяльністю.

Твердження апеляційних скарг захисників про те, що суд у своєму рішенні здійснив тільки припущення відносно нанесення тілесного ушкодження потерпілій, апеляційний суд вважає необґрунтованим та помилковим. Факт, що за наслідками здійснення спеціалістом землевпорядником ОСОБА_13 службових обов`язків у неї утворились певні тілесні ушкодження, які зафіксовані в медичних документах, підтверджується висновком судово-медичного експерта № 1 від 21.01.2019 року, у якому, окрім іншого, зазначається, що тілесні ушкодження утворились внаслідок не менш двох травматичних впливів тупим(ми) предметом(ами). Отже, той факт, що ОСОБА_12 , під час виконання ОСОБА_13 службових обов`язків наніс останній удари, є підтвердженим у порядку, передбаченому законодавством, а саме: показами потерпілої, свідка, а також іншими доказами у справі, які в цілому узгоджуються поміж собою.

Таким чином, показання потерпілої та свідка повністю узгоджуються між собою, а також підтверджуються висновком експерта № 1 від 21.01.2019 року, відповідно до якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Усі докази, на які вказує сторона захисту, були проаналізовані судом першої інстанції, частина з них є недостовірними, а решта - не тільки не спростовує факт нанесення ОСОБА_12 удару ОСОБА_13 , але здебільшого - узгоджується із цим фактом.

Сторона захисту по суті вказує, що в дійсності ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 заподіяно не було, а факт нанесення їй тілесних ушкоджень був "вигаданий" з метою помститися останньому в даному випадку шляхом інсценування події злочину та притягнення остатнього до кримінальної відповідальності. Проте, посилання про "вигаданість" факту нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень є надуманими та спростовуються сукупністю наведених та проаналізованих доказів.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції доказів, суд вірно прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_12 за ч.2 ст. 350 КК України обвинувачення доведене в повному обсязі, з чим погоджується й колегія суддів.

Незгода сторони захисту з пред`явленим обвинуваченням, яке визнано судом доведеним не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відхилення доказів сторони обвинувачення, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 підтвердив той факт, що 03 січня 2019 року він був у приміщенні Малотимошівської сільської ради де у нього з ОСОБА_13 виник конфлікт. Внаслідок конфлікту ОСОБА_12 спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_13 , про що вона надала покази у суді першої інстанції. Її покази підтвердила свідок ОСОБА_19 .. Окрім того в цей день, 03 січня 2019 року, до Малотимошівської сільської ради була викликана швидка допомога та ОСОБА_13 було доставлено у лікарню. Факт наявності у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень підтверджується письмовими доказами, зокрема довідкою від 03.01.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_13 03.01.2019 року дійсно зверталась до Новоукраїнської ЦРЛ з попереднім діагнозом: струс головного мозку, садна носа і правої щоки, забої правого плеча та правого колін. Також факт наявності тілесних ушкоджень підтверджується висновко судово-медичної експертизи № 1 від 21.01.2019 року, згідно якого у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у виді садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини. Тілесні ушкодження утворились внаслідок не менш двох травматичних впливів тупим(ми) предметом(ами), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Переконливих доводів та доказів того, що тілесні ушкодження у ОСОБА_13 з`явились за інших обставин, або у інший час, стороною захисту не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Доводи захисників про визнання показів свідка ОСОБА_19 недопустимими доказами, оскільки вона не була очевидцем подій є безпідставними, оскільки її покази підтверджують гуркіт і крики у приміщені сільської ради, порушення обстановки у приміщені. Покази надані свідком ОСОБА_19 узгоджуються з показами потерпілої та іншими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційні вимоги сторони захисту про визнання недопустимим висновку експерта у з`язку з тим, що що амбулаторну карту ОСОБА_13 слідчим було отримано у непередбачений законом спосіб, є безпідставними.

Так, ст. 93 КПК України визначає порядок збирання доказів та передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Враховуючи вказані положення, слідчий у порядку ст. 93 КПК України може витребувати докази без попереднього дозволу слідчого судді, в тому числі і медичну документацію, і такий доказ буде допустимим у зв`язку з тим, що буде отриманий у порядку, передбаченому КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_13 не є службовою особою є помилковими, оскільки частина 3 ст. 18 КК України визначає, що службовою особою є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймає в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційного розпорядчих чи адміністративно господарських функції, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноваженим органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноваженим органом, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_13 на час вчинення відновно неї кримінального правопорушення була службовою особою, оскільки обіймала в органах місцевого самоврядування посаду, пов`язану із організаційного розпорядчою діяльністю. При цьому прийнята на посаду за розпорядження голови, про що є відповідний запис у трудовій книжці. Відсутність даних про проходження нею відповідного конкурсу, як про це зазначає захисник, не має жодного значення у даному випадку.

В апеляційних скаргах захисників містяться також інші твердження, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Всупереч твердження сторони захисту, колегія суддів не вбачає будь-яких істотних суперечностей у висновках суду, що викладені у вироку, які б у розумінні ст. 411 КПК України свідчили про їх невідповідність фактичним обставинам справи. Сама по собі розбіжність з встановленими судом обставин вчиненого кримінального правопорушення з версією сторони захисту не вказує про те, що вони не відповідають дійсності, як на цьому наполягає обвинувачений та його захисники, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на підставі належних, допустимих і достатніх доказів належно оцінених судом.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про безпідставне виправдування ОСОБА_12 за ч.1 ст. 296 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 також пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненого за таких обставин:

За версією досудового розслідування ОСОБА_12 03 січня 2019 року, близько 13.00 год. прийшов до Малотимошівської сільської ради по вул. Шевченка, 24 в с. Мала Тимошівка Новоукраїнського району Кіровоградської області до службового кабінету землевпорядника ОСОБА_13 з метою отримати довідки з державної статистичної звітності. Перебуваючи в приміщенні Малотимошівської сільської ради ОСОБА_12 отримав відповідну довідку від землевпорядника та вийшов із приміщення сільської ради. В подальшому, вийшовши із приміщення сільської ради, ОСОБА_12 переглянув надану йому довідку, вміст зазначений в якій останньому не сподобався. У цей час у ОСОБА_12 виник умисел на вчинення хуліганських дій, після чого останній попрямував до приміщення Малотимошівської сільської ради. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення хуліганських дій останній, 03 січня 2019 року о 13 год. 05 хв. зайшов у службовий кабінет землевпорядника Малотимошівської сільської ради, де грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи неповагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки, почав виражатися брутальною лайкою, висловлювати погрози ОСОБА_13 . В подальшому, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок пошкодження чужого майна і нахабно показуючи своє зневажливе значення до оточуючих, перебуваючи у громадському місці, ігноруючи присутню ОСОБА_13 , безпричинно наніс декілька ударів по службовому монітору BENQg 9504 внаслідок чого монітор впав з столу та пошкодився. Крім цього від вказаного удару відбулося демонтування верхньої частини кришки столу, які потребують відновлювальних робіт, тим самим спричинив матеріальну шкоду Малотимошівській сільській раді, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи ринкова вартість монітора, станом цін на момент протиправних дій складає 650,00 грн., вартість відновлювального ремонту складає 100,00 грн. Продовжуючи свої хуліганські дії, що полягали у вираженні брутальної лайки та погроз ОСОБА_12 наніс не менше 2-х травматичних впливів в область обличчя та грудей ОСОБА_13 , яка в свою чергу ніяких активних дій не здійснювала. Відповідно до висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_13 спричиненні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на верхньої та середньої третини, які відносяться до категорії легких ушкоджень. Своїми діями, які продовжувались близько п`яти хвилин, ОСОБА_12 грубо порушив громадський порядок. Реалізувавши свій злочинний намір, останній після вчинення протиправних дії, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_12 за ч.1 ст. 296 КК України виходив з того, що у діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторони хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки за встановлених фактичних обставин, сам факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не може бути підставою для кваліфікації дій особи як хуліганства. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №2881/1158/16-к, провадження №13-28кс19.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що дії ОСОБА_12 стосувалися тільки потерпілої ОСОБА_13 , в той час як до сторонніх осіб його дії впливу не мали, що підтверджує відсутність явної неповаги до суспільства та грубого порушення громадського порядку. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню передусім до голови сільської ради ОСОБА_16 , через, на його думку, відому йому інформацію про розкрадання бюджетних коштів головою Малотимошівської сільської ради, прагненням з`ясувати певні обставини, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Доводи апеляційної скарги прокурора, вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. Не наведено в апеляційній скарзі прокурора доказів на підтвердження невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження. Натомість доводи та твердження апелянтів, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_12 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4