Справа № 461/1308/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/943/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року про продовження щодо останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строком на 60 днів, тобто до 26.10.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена покликається на те, що суд при постановленні оскарженої ухвали не дотримався принципів законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Стверджує, що при продовженні строку тримання під вартою суд обмежився проголошенням видимих цілей тримання її під вартою, приховуючи істинні наміри та цілі розправи з членом парламентської опозиційної партії, яка на парламентських виборах 2019 року зайняла друге місце.

Апелянт вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Заявляє, що прокурор третій рік поспіль повідомляє про її міфічних родичів на окупованих територіях, не надаючи жодного доказу їх існування. При цьому вся її велика родина живе на заході України.

Як зазначає обвинувачена, прокурор покликається на дописи в соцмережах невідомих їй осіб, які ще до порушення проти неї кримінальної справи пропонували їй ховатися від війни у селах та містах, в яких вони начебто живуть. У неї є підозра, що ці «друзі» - провокатори СБУ.

Звертає увагу, що вона зареєструвала три аканти у фейсбуці, на кожному з цих акантів було зареєстровано по 5 тисяч Інтернет-друзів, крім невідомої кількості підписників, а це не менше 25 тисяч людей загалом. 99,9% з цих людей вона взагалі не знає.

Обвинувачена вказує, що її судять за участь у санкціонованому мітингу у 2015 році, про який вона навіть не чула; за її присутність у якості гості-журналіста на науково-практичній конференції по місцевому самоврядуванні, на якій вона не сказала жодного слова; за позов в Окружний адміністративний суд за звернення з позовом на рішення про знесення монументу слави героям-антифашистам Другої світової війни; за виступи в пресі і ЗМІ як члена опозиційної партії та журналіста, хоча в країні заборонена цензура. Вважає, що за всі ці дії у ст. 111 КК України взагалі не передбачено кримінальної відповідальності.

На думку апелянта, судом взагалі не перевірена обґрунтованість обвинувачення. У рішенні суду фактично переписується клопотання прокурора, без наведення жодного допустимого і належного доказу. Крім цього, безпідставним є цитування в ухвалі суду рішень ЄСПЛ у справах «Ільков проти Болгарії» та «Харченко проти України».

Звертає увагу, що у неї через умови утримання погіршився стан здоров`я з`явилась гіпоксія, задихається через брак повітря, наявність грибка на стінах старої будівлі СІЗО; виник цукровий діабет та тахікардія. За два роки тюремного ув`язнення їй фактично знищили здоров`я. Станом на сьогодні вона потребує якісного медичного обстеження та лікування, що в умовах ув`язнення фактично неможливо.

Стверджує, що над нею здійснюється судилище. В одній камері з нею утримують і її київського адвоката, яка вщент розвалила її справу в суді.

Як вказує обвинувачена в апеляційній скарзі, прокурор не долучає доказів до клопотань про тримання під вартою. Прокурор змінює дати в клопотаннях, однак не змінює їх змісту з часу досудового розслідування. При цьому свідки у справі вже давно допитані. Суд незаконно не розглянув жодного клопотання, поданого її адвокатом ОСОБА_9 , тому зауваження суду про передчасність недопустимості доказів є безпідставним.

На переконання апелянта, суд неповно, упереджено та необ`єктивно розглянув клопотання про продовження запобіжного заходу, шаблонно переписавши версію сторони обвинувачення; не перевірив обґрунтованість наявного обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Її захисник ОСОБА_8 просив застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000019 від 25 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду з огляду на особливу тяжкість обвинувачення та санкцію ч. 1 ст. 111 КК України державна зрада, відтак продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 може виїхати на окуповану територію чи в російську федерацію, змінивши в умовах воєнного стану місце проживання; продовжити злочинну діяльність, вчинити дії, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, злочин проти основ національної безпеки України, адже ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину державної зради, спрямованого на шкоду інтересам нашої держави, в якій запроваджено воєнний стан та вже третій рік тривають активні військові дії по поверненню захоплених та окупованих територій.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 взяв до увагу особу обвинуваченої, яка має соціальні зв`язки та постійне місце проживання; будучи медійною особою, систематично брала участь у політичних програмах проросійського спрямування, в основному здійснюючи риторику стосовно дискредитації органів державної влади та місцевого самоврядування; її вік та стан здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_6 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.

При цьому, всупереч тверджень апелянта, клопотання прокурора не містить жодних відомостей про наявність в обвинуваченої родичів на території рф. Натомість прокурор вказує, що ОСОБА_6 має знайомих у російській федерації, які, в тому числі, пропонували їй виїхати до рф, що стверджується протоколом огляду від 29 серпня 2022 року, в ході якого оглянуто особистий мобільний телефон ОСОБА_6 .

Покликання на провокацію з боку СБУ колегія суддів до уваги не бере, оскільки питання про те, чи була провокація злочину з боку правоохоронних органів перевіряється судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, а не на стадії апеляційного перегляду ухвали про продовження застосування щодо особи запобіжного заходу.

Безпідставними є і доводи про те, що суд не перевірив обґрунтованості обвинувачення, адже зазначене питання, як і питання формулювання обвинувачення, винуватості обвинуваченої у вчиненні цього кримінального правопорушення вирішується судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, після видалення до нарадчої кімнати. Водночас, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, була перевірена слідчим суддею під час застосування до останньої запобіжного заходу.

Твердження ОСОБА_6 про те, що через умови утримання неї погіршився стан здоров`я, з`явились гіпоксія, цукровий діабет та тахікардія, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останньої більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченої подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченої, що з нею в одній камері незаконно утримують її адвоката не заслуговують на увагу, оскільки в межах цього апеляційного провадження здійснюється перевірка законності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , а не інших осіб.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченою у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4