справа № 757/4013/24-п головуючий у суді І інстанції ОСОБА_3
провадження № 3-зв/824/123/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_4
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді ОСОБА_4, розглянувши заяву ОСОБА_1 подану захисником - адвокатом ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою захисником - адвокатом ОСОБА_6 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №721604 від 13 січня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 20 травня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року справу призначено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_2

11 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 подав заяву про відвід судді ОСОБА_2., яку з урахуванням доповнень поданих 17 вересня 2024 року, посилаючись на норми КАС України обґрунтував наступним.

Суддя ОСОБА_2 відмовив у задоволенні клопотання про фіксацію судового процесу, поданого до Київського апеляційного суду 19 серпня 2024 року за вхідним №103 510, пославшись на те, що КУпАП не передбачає обов`язкову фіксацію розгляду справ у суді. Однак, таке рішення суперечить вимогам статті 129 Конституції України, яка встановлює, що судовий процес підлягає повному фіксуванню технічними засобами, що забезпечує прозорість і гласність судового розгляду.

Також, судова палата, в якій працює суддя ОСОБА_2, утворена для розгляду кримінальних справ, що не включає розгляд адміністративних правопорушень. Вважає, що залучення судді, який спеціалізується на кримінальних справах до розгляду адміністративних справ порушує цей принцип і ставить під сумнів його компетентність та об`єктивність у таких справах. Дії судді ОСОБА_2 у справі стосовно притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП громадянина ОСОБА_1 , є порушенням як положень Конституції України, так і вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що забезпечують справедливість і професійність у судовому процесі. Представник навів висновки щодо недоліків у розгляді суддею інших адміністративних справ стосовно інших осіб, у яких вказав на поверхневість розгляду та відсутність детального аналізу, спрощений підхід до вирішення справ, шаблонність рішень, суперечності між висновками суду та прийнятими рішеннями.

Зазначив, що за останні 6 місяців суддя розглянув лише 28 справ про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, у яких притягнув до відповідальності усіх осіб, які фігурували у провадженні, що свідчить про відсутність об`єктивного та неупередженого підходу. Відсутність відповідної практики до цього часу може призводити до прийняття неякісних і необґрунтованих рішень, що впливає на справедливість судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники - адвокати ОСОБА_5., ОСОБА_8., ОСОБА_6. заяву про відвід судді ОСОБА_2. від розгляду справи №757/4013/24-п підтримали з урахуваньням поданих доповнень та просили задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід).

Між тим, Рада суддів України в п. 4 рішення № 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11, необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Унаслідок цього, відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, найбільш близьким до адміністративно-деліктних правовідносин є кримінальне процесуальне законодавство, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №263/10894/2020.

Підстави відводу (самовідводу) судді в кримінальному процесі визначені ст. ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України суддя, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Отже, законом визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Зі змісту заяви про відвід встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності посилається на інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_2.

Для задоволення заяви про відвід з наведених заявником підстав, на думку суду, необхідно доведення існування обставин, які об`єктивно можуть вказувати на реальну можливу упередженість, оскільки поняття «обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді» є оціночним та не містить конкретних елементів, які надавали би можливості чітко визначити межі та підстави такої оцінки.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд вказує, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

При цьому, учинення процесуальних дій, як і організації суддею судових засідань не може утворювати підстав для висновку щодо упередженого ставлення судді через різницю в підході та засобах сторін в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості відповідно до вимог ст. 22 КПК України.

Вивчаючи наведені в заяві обставини, судом не встановлено, що суддя ОСОБА_2, розглядаючи справу, не діяв у межах та спосіб визначений КУпАП.

В той же час, надання оцінки прийнятим процесуальним рішенням судді, зокрема щодо відмови у здійсненні фіксації судового засідання технічними засобами та мотивів такої відмови, знаходиться поза повноваженнями суду, яким розглядається заява про відвід.

Суд виходить з того, що сторона вправі не погоджуватись із прийнятими рішеннями, однак така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій судді під час розгляду справи.

З аналогічних підстав суд відхиляє доводи заяви щодо наявності, на думку заявника, недоліків судді ОСОБА_2 у розгляді інших адміністративних справ та вважає таку оцінку суб`єктивною та не підтвердженою жодними доказами.

Пунктом 1.5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10 липня 1998 року) встановлено, що суддя зобов`язаний підтримувати високий рівень компетентності, необхідний для вирішення справ у кожному конкретному випадку, оскільки від рішення судді залежать гарантії та права особи.

Статтями 7, 8 Кодексу суддівської етики встановлено, що суддя повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки та вживати заходів для поглиблення своїх знань та вдосконалення практичних навичок, здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом. Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що є тією моделлю поведінки, яку суддя повинен ставити своєю ціллю і якої повинен дотримуватися.

За викладених у заяві про відвід обставин, підстав вважати, що суддя ОСОБА_2 не дотримується означених вимог у професійній діяльності не наведено.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Повноваження зборів суддів щодо здійснення автоматизованого розподілу судових справ між суддями» Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, збори суддів відповідного суду визначають спеціалізацію кожного судді такого суду відповідно до Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженого Державною судовою адміністрацією України. Для кожного судді може бути визначена більш ніж одна спеціалізація.

У Київському апеляційному суді діють судові палати з розгляду цивільних справ та з розгляду кримінальних справ.

Засади використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, затверджені Рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду №8 від 17 травня 2024 року (знаходяться у публічному доступі на офіційному сайті суду) у п. 1.2 Розділу ІІ. Особливості використання автоматизованої системи у судовій палаті з розгляду цивільних справ та п. 1.1. Розділу ІІІ. Особливості використання автоматизованої системи у судовій палаті з розгляду кримінальних справ визначають, що справи про адміністративні правопорушення розподіляються між усіма суддями як судової палати з розгляду цивільних справ так і з розгляду кримінальних справ.

Наведене спростовує доводи заяви про відвід в частині невідповідності суддівської палати судді ОСОБА_2., порушення принципу спеціалізації, а також сумнів у його компетентності.

Враховуючи наведене, беручи до уваги вичерпний перелік підстав для заявлення відводу судді, невстановлення обставин за яких суддя ОСОБА_2 підлягає обов`язковому відводу, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2. від розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою захисником - адвокатом ОСОБА_6 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 подану захисником - адвокатом ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_2. у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою захисником - адвокатом ОСОБА_6 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4