ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/303/24 Справа № 711/6131/24 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2024 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000077, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон «IPHONE 11» білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з картками оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «LifeCell» НОМЕР_4 та банківську картку Приватбанк НОМЕР_5 , вилучене 31.07.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів, встановивши заборону власнику/володільцю майна - володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Прийняте рішення слідчим суддею обґрунтовано відповідністю вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та достатністю доводів та підстав, наведених прокурором у клопотанні, що це майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, а не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення вказаних речових доказів, тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає про непричетність ОСОБА_8 до вчинення ОСОБА_9 дій, за які їй оголошено про підозру за ч.3 ст.368 КК України, більш того ОСОБА_8 навіть не допитували в якості свідка.

Захисник вважає, що у слідчого не було повноважень на вилучення мобільного телефону, оскільки виявлений та вилучений телефон не отриманий в результаті вчинення кримінального правопорушення за фактом якого розслідується кримінальне провадження й не може містити на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Крім того, ОСОБА_8 добровільно надала слідчому доступ до мобільного телефону та мала можливість із залученням спеціалістів здійснити копіювання відомостей, які на думку сторони обвинувачення, мають значення для кримінального провадження, тобто вилучення відбулося без належних підстав, встановлених ст.168 КПК України. При цьому клопотання захисника про надання можливості скопіювати інформацію на ноутбук чи інший пристрій залишилося слідчим без задоволення.

При цьому, на думку захисника, поза увагою залишилися твердження сторони обвинувачення, що слідчим було проведено аналіз інформації, отриманої в результаті тимчасового доступу до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме виписки руху коштів по картковому рахунку підозрюваної в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Тобто, інформація, яка становить інтерес для слідства - вже є в їх розпорядженні, а вилучення та утримання в опечатаному сейф-пакеті банківської картки не відповідає меті забезпечення заходів кримінального провадження, передбачених ст. 131 КПК України.

Захисник вказує, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі зацитовано норми КПК України без їх застосування, що носить загальний і декларативний характер, оскільки з наведеного неможливо зрозуміти, як слідчий суддя розцінює банківську картку: як речовий доказ (що протирічить ст. 98 КПК України - оскільки картка не має слідів злочину); як кошти на рахунку (що протирічить ч. 10 ст. 170 КПК Україні - оскільки арешт накладено не на кошти на рахунку, а на карту).

Адвокат звертає увагу, що поза увагою слідчого судді залишилися доводи захисника про те, що ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи довічно, отримує на банківські картки пенсію, а за відсутності мобільного телефону та банківської картки ні поновити цю картку, ні проводити он-лайн оплати чи перерахування коштів вона не має можливості, чим фактично її залишено без засобів до існування.

Належним чином повідомлений прокурор у суд апеляційної інстанції не з`явився, жодних заяв чи клопотань з цього приводу суду не надсилав, причини своєї неявки не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000077, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що в період часу з 2020 по 2024 роки директор КП «Кінотеатр Україна» ЧМР ОСОБА_9 , діючи спільно із заступником директора КП «Кінотеатр Україна» ЧМР ОСОБА_8 , не обліковуючи відповідні договори оренди, надавали в оренду нежитлові приміщення кінотеатру, отримуючи за це грошові кошти від орендарів на банківські карти, які належать ОСОБА_8 , а саме банківські карти «ПРИВАТБАНК»: НОМЕР_6 та НОМЕР_5 , а не на розрахунковий рахунок КП «Кінотеатр Україна» ЧМР, ПАТ АБ «Укргазбанк», як зазначено згідно умов договору.

Допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , підтвердили факт переказів грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_8 як орендну плату.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що відповідно до договору тимчасового користування місцем для розміщення зовнішньої реклами здійснював перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2024 надано дозвіл на надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини та механізм вчинення кримінального правопорушення, виявлення та вилучення предметів та речей, а саме: мобільних телефонів з картками операторів мобільного зв`язку, якими користується ОСОБА_8 , записники з чорновими записами, копії та оригінали договорів оренди нежитлових приміщень КП «Кінотеатр Україна» ЧМР, що можуть підтверджувати причетність до вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як докази , в тому числі можуть мати значення для розкриття злочину.

31.07.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2024, виявлено та вилучено особистий мобільний телефон ОСОБА_8 - «IPHONE 11», білого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з картками оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «LifeCell» НОМЕР_4 , дві банківські картки: Приватбанк НОМЕР_5 та Райфайзен Банк Аваль НОМЕР_7 , два блокноти з рукописними чорновими записами.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 від 31.07.2024, майно: мобільний телефон «IPHONE 11», білого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з картками оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «LifeCell» НОМЕР_4 , та банківську картку Приватбанк НОМЕР_5 , вилучених 31.07.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000077.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення збереження речових доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Такі положення Закону спростовують доводи апеляційної скарги про безпідставність накладення арешту, що ОСОБА_8 підозру не пред`явлено, її не допитано навіть в якості свідка. Згідно до вимог процесуального закону при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби докази були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , підтвердили факт переказів грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_8 як орендну плату, а свідок ОСОБА_13 повідомив, що відповідно до договору тимчасового користування місцем для розміщення зовнішньої реклами здійснював перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_9 . Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти даний вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини та механізм вчинення кримінального правопорушення, виявлення та вилучення предметів та речей у тому числі і мобільних телефонів, та постановою старшого слідчого від 31.07.2024 вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами.

Відтак, колегія суддів, враховуючи, що майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, було вилучено на підставі ухвали слідчого судді, зазначає, що таке майно не є тимчасово вилученим, як вказує представник власниці майна.

Також слід зазначити, що наразі досудове розслідування триває. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування саме такого заходу забезпечення апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, відповідно, доводи представника власника майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Посилання в апеляційній сказі на неможливість поновити картку чи проводити он-лайн оплати чи перерахування коштів за відсутності банківських карт та мобільного є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000077 від 19.02.2024 містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені речі можуть бути використані як докази у цьому кримінальному провадженні, накладення арешту на вищезазначене майно має легітимну мету, передбачену п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, а отже вказані речі відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно частини третьої ст.173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Інші доводи на які посилається скаржник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, істотних порушень норм КПК України не встановлено.

Зважаючи на зазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2024 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000077, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :