ЄУН справи: 336/6790/24
Номер провадження: 1-кп/336/1125/2024
ВИРОК

іменем України

10 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000043 від 18 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, розлученого, військовослужбовця, який проходить службу на посаді стрільця-зенітника 3 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи військову службу у військовому званні «старший солдат», на посаді стрільця-зенітника 3 зенітного-ракетного відділення зенітно- ракетного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, 18 січня 2024 року, у період часу з 01:00 год. до 02:00 год (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), знаходячись за місцем тимчасового мешкання, а саме у житловому будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить службу у військовому званні «солдат», на посаді стрільця-зенітника 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, діючи умисно, тримаючи в руці ніж та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_6 не менше двох ударів ножем в ділянку грудної клітки зліва та в ділянку живота зліва, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки зліва, з локалізацією рани в проекції 2-3 ребра по парастернальній лінії, що проникає в плевральну порожнину, зі скупченням крові та повітря в плевральній порожнині (гемопневмоторакс); колото-різане поранення живота, з локалізацією рани в навколопупковій ділянці зліва, що проникає у черевну порожнину, з пошкодженням порожньої кишки, брижі тонкої кишки, зі скупченням крові та повітря в плевральній порожнині (гемоперитонеум), які є небезпечними для життя в момент заподіяння, та з якими потерпілий ОСОБА_6 був госпіталізований до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю, розкаявся, пояснив, що він проходячи військову службу, 18 січня 2024 року, у період часу з 01:00 год. до 02:00 год), знаходячись за місцем тимчасового мешкання, а саме у житловому будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем ОСОБА_6 наніс потерпілому менше двох ударів ножем в ділянку грудної клітки зліва та в ділянку живота зліва, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення. ОСОБА_6 був госпіталізований до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради. Він матеріальної допомоги потерпілому не надавав.

Показання обвинуваченого є логічним та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого постанов про визнання речовими доказами, витрат на проведення експертиз.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 вірно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, військовослужбовець, за місцем служби характеризується позитивно, завдану потерпілому шкоду в добровільному порядку не відшкодував, прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі на п`ять років, потерпілий покладався на розсуд суду, обвинувачений та його захисник просили призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в період дії воєнного стану, своїми противоправними діями продемонстрував негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Прокурор просив залишити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в період дії воєнного стану. Своїми противоправними діями продемонстрував негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України, підірвав бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відповідно через своє відношення до військової служби та зневагу до людського життя, суд не знаходить підстав для скасування або зміни раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, з урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 200, 377 КПК України до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого для забезпечення його належної процесуальної поведінки та для запобігання ризиків, що продовжують існувати.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалами слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2024 року (справа 314/264/24, провадження № 1-кс/314/73/24, № 1-кс/314/74/24) накладено арешт на майно вилучене під час затримання ОСОБА_3 , а саме на футболку з довгим рукавом (реглан) зеленого кольору, флісову кофту зеленого кольору, штани військові піксельні зеленого кольору, та на майно вилучене 18.01.2024 під час проведення огляду домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: два ножі зі столу у кімнаті №1; кітель камуфльований з нашаруванням РБК з ліжка у кімнаті № 4 термокофту зеленого кольору з нашаруванням РБК з ліжка у кімнаті №4. Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт цього майна, який був накладений під час досудового розслідування.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до довідок про витрати на проведення експертизи, вартість витрат складає 38499,24 грн.

Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз 38499,24 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 15 години 30 хвилин 18 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 38499,24 грн.

Арешти майна, застосовані відповідно до ухвал слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2024 року (справа 314/264/24, провадження № 1-кс/314/73/24, № 1-кс/314/74/24) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

Речові докази: майно вилучене під час затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст.208 КПК України, а саме на футболку з довгим рукавом (реглан) зеленого кольору, флісову кофту зеленого кольору, штани військові піксельні зеленого кольору та на майно вилучене 18.01.2024 під час проведення огляду домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: два ножі зі столу у кімнаті №1; кітель камуфльований з нашаруванням РБК з ліжка у кімнаті № 4 термокофту зеленого кольору з нашаруванням РБК з ліжка у кімнаті №4, зрізи вільних кінців нігтьових пластин пальців рук ОСОБА_3 , марлеві тампони зі змивами з обох рук ОСОБА_3 , зразок слини на марлі, зразок корів потерпілого на марлі, зразки букального епітелію ОСОБА_3 (квитанції 690, 700, 709, 723) знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1