Справа № 450/4666/24 Провадження № 1-кс/450/788/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2024 р. слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 ,, при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити скаргу ОСОБА_4 про зобов`язання виконати ухвалу слідчого судді, скасувати постанову слідчого про відмову у визнання потерпілим та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України,-

встановив:

суб`єкт звернення просить зобов`язати слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 виконати ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 року; скасувати постанову слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 02.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України.

У судове засідання з`явилися скаржник ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 , вимоги скарги підтримали та просили таку задоволити.

Слідчий в судовому засіданні, заперечив, щодо задоволення скарги, просив в задоволенні такої відмовити, оскільки відсутні підстави ОСОБА_4 визнавати потерпілим у кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення скаржника, представника скаржника та слідчого, проаналізувавши матеріали скарги та додані до неї документи, матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав :

відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів скарги, ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 року у справі № 450/3448/24, провадження 1-кс/450/638/24 (предметом розгляду була бездіяльність, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 16.05.2024 року) було зобов`язано ВП № 3 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч. 1 ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_4 від 16.05.2024 року про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 16.05.2024 року, останній просив внести відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказана заяви також описана в ухвалі слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 року.

Слідчим суддею встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0000712 за ч. 3 ст. 358 КК України.

Таким чином встановлено, що вимоги ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 року, виконано.

А, щодо покликання, що вказані відомості внесені не у повній мірі до його заяви, оскільки він просив внести відомості також за кваліфікацією визначеною ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, слідчий суддя зазначає, що на момент внесення до ЄРДР попередня кваліфікація правопорушень, що вноситься до реєстру, зазначається саме відповідним органом і це є дискреційним повноваженням органу досудового розслідування, а не заявника чи слідчого судді, окрім того в ухвалі слідчого судді від 29.07.2024 року кваліфікація кримінального правопорушення не вказувалась. Під час досудового розслідування можлива й зміна кваліфікації того чи іншого кримінального правопорушення відповідним органом. Тому доводи скарги в цій частині є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

19.09.2024 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000712 за ч. 3 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 02.10.2024 року відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000712 за ч. 3 ст. 358 КК України.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий посилається на ч.5 ст. 55 КПК України згідно якої за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. Враховуючи те, що доводи ОСОБА_4 щодо спричинення йому майнової та моральної шкоди є недоведеними, а також те, що у органу досудового розслідування немає достатніх підстав для визнання останнього потерпілим внаслідок кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

У зв`язку з цим, слідчий дійшов висновку про відсутність підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим.

За змістом частин 1, 3 та 5 статті 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Отже, системний аналіз наведених норм процесуального закону свідчить про те, що мотивувальна частина постанови прокурора про відмову у визнанні особи потерпілою повинна містити відомості про обставини та мотиви, із яких прокурор дійшов висновку про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

Крім того, слідчий суддя при вирішенні даної справи бере до уваги положення частини 2 статті 9 КПК України, згідно якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом із тим, мотивувальна частина оскаржуваної постанови наведеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Загальні положення про відшкодування шкоди, що напрацьовані судовою практикою, визначають, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_4 як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Так, слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_4 шкоди, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесенні виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Також, слідчий не наводить результатів перевірки на досудовому розслідуванні саме тих обставин, на які заявник посилається як на такі, що завдали йому шкоди.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що постанова про відмову у визнанні особи потерпілою не може бути визнана мотивованою без чіткого зазначення в такій постанові тих фактичних обставин, які можуть утворювати склад злочину та перебувати у причинному зв`язку із завданням шкоди.

До предмету судового контролю на досудовому розслідуванні не входить самостійне встановлення слідчим суддею наявності чи відсутності тих обставин, на які потерпілий посилаються як на елементи складу злочину, та які на його думку перебувають у причинному зв`язку із завданням шкоди. Однак встановлення цих обставин є завданням слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Таким чином, оскаржуване процесуальне рішення слідчого не містить достатніх обставин та висновків на предмет того, чиї саме дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди (у разі її завдання), у чому саме такі дії фактично виразилися, у який час та за яких обставин ці дії мали місце, тощо.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що постанова слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 02.10.2024 року про відмову в задоволенні визнання потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України, підлягає скасуванню.

Скарга в частині зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Положення Глави 19 Кримінального процесуального кодексу України визначають форму та регламентують порядок проведення досудового розслідування, під час якого слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України).

Ч. 3 ст. 26 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частина 2 статті 307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку оскарження «рішень» і «дій». При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3статті 22 КПК).

Стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з висновками колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, які зазначені у постанові від 14.02.2023 у справі № 405/680/22, (провадження № 51-1544км22), по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч.3ст. 22 КПК).

Керуючись ст.ст. 55, 303, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

постановив :

скаргу ОСОБА_4 про зобов`язання виконати ухвалу слідчого судді, скасувати постанову слідчого про відмову у визнання потерпілим та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України,- задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 02.10.2024 року про відмову в задоволенні визнання потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України.

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000712 від 21.08.2024 року за ч. 3 ст. 358 КК України, розглянути заяву ОСОБА_4 від 19.09.2024 року про визнання ОСОБА_4 потерпілим та винести мотивовану постанову.

В задоволенні іншої частини скарги, - відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1