Справа № 524/6015/24
Провадження № 1-кп/524/565/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0000014 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, на утриманні має неповнолітню дитину, військовослужбовця, який перебуває на посаді номера обслуги НОМЕР_1 взводу спеціального призначення (на бронетранспортерах) 6-го батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у військовому званні «старший сержант», являється учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживачючого: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , виконуючи обов`язки командира позаштатного взводу вогневої підтримки окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, тобто будучи військовою службовою особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків за спеціальним дорученням повноважного командування, а також військовим начальником, будучи обізнаним зі змістом своїх службових обов`язків за посадою, з порядком дій командира при виявленні ознак кримінального правопорушення у діях підлеглого військовослужбовця, з порядком обліку особового складу у військовій частині, з порядком призупинення військової служби військовослужбовцям, виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, діючи всупереч ст.ст. 6-8, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 5, 6, 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п.п. 1-4 Розділу ІІ Інструкції, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Інструкцією з організації обліку особового складу Національної гвардії України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.01.2017 № 73, Наказом МВС України від 15.03.2018 №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», діючи необережно, у формі кримінальної протиправної недбалості, тобто не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, вчинив неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків внаслідок недбалого ставлення до них, а саме починаючи із 09 травня 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлені), тобто в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем розташування підрозділу окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомив у письмовій формі про факт безпідставного, самовільного, без його дозволу, убуття солдата ОСОБА_7 , що мав місце у травні 2022 року (більш точний дата та час органом досудового розслідування не встановлені), який за зовнішніми ознаками вказував на можливе вчинення солдатом ОСОБА_7 злочину проти встановленого порядку несення військової служби - самовільного залишення військової частини або місця служби, ухилення від військової служби чи дезертирства, керівника відповідного органу досудового розслідування чи інших компетентний правоохоронний орган, недбало ставлячись до своїх службових обов`язків командира позаштатного взводу вогневої підтримки окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині отримання точних відомостей про особовий склад, що є у підрозділі за штатом, списком і в наявності, підтримання особового складу роти в постійній бойовій готовності, періодичної присутності на ранковому підйомі та вечірній повірці у підрозділі, ведення встановленого обліку особового складу роти, знання чисельності (наявності і відсутності) особового складу за списком, здійснення контролю за несенням служби у підрозділі.

Разом із цим, солдат ОСОБА_7 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проведення загальної мобілізації, 20.06.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 20.06.2022 №161 призначений на посаду курсанта навчального взводу Навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , тобто мобілізований до лав Збройних сил України де проходить службу на теперішній час.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 віл 19.08.2022 №221 солдата ОСОБА_7 направлено для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

31.12.2023 начальником відділення обліку особового складу секції персоналу штабу окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_8 , виявлено відсутність солдата ОСОБА_7 , що у подальшому підтверджено відповідним службовим розслідуванням.

Таким чином, нехтуючи своїми службовими обов`язками командира позаштатного взводу вогневої підтримки окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, старший сержант ОСОБА_5 , діючи всупереч ст.ст. 6-8, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, п.п. 1-4 Розділу ІІ Інструкції, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.01.2017 № 73, Наказу МВС України від 15.03.2018 №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», діючи необережно, у формі кримінальної протиправної недбалості, тобто не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у період часу з 20.06.2022 по 31.12.2023, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановив факт відсутності солдата ОСОБА_7 на службі з 20.06.2022 та не повідомив про це командиру військової частини, який, як наслідок не призупинив службу солдату ОСОБА_7 та не звільнив останнього з посади старшого механіка (з електричного та електронного обладнання) відділення слюсарно-механічних робіт і поточного ремонту агрегатів ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4», не призупинивши тим самим нарахування та виплату грошового забезпечення, у тому числі додаткових винагород, солдату ОСОБА_7 .

При цьому, старший сержант ОСОБА_5 , виконуючи обов`язки командира позаштатного взводу вогневої підтримки окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, тобто будучи військовою службовою особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків за спеціальним дорученням повноважного командування, а також військовим начальником, будучи обізнаним зі змістом своїх службових обов`язків за посадою, з порядком дій командира при виявленні ознак кримінального правопорушення у діях підлеглого військовослужбовця, з порядком обліку особового складу у військовій частині, з порядком призупинення військової служби військовослужбовцям, виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, зобов`язаний був і мав реальну можливість виконати вищезазначені службові обов`язки:

- встановити факт відсутності солдата ОСОБА_7 ;

- направити доповідь командиру військової частини, для подальшого інформування органу досудового розслідування про виявлення ознак кримінального правопорушення та призупинення ОСОБА_7 військової служби, звільнивши його з посади, призупинивши тим самим нарахування та виплату грошового забезпечення, у тому числі додаткових винагород зазначеній особі;

- шляхом належного виконання військових службових обов`язків щодо постійного отримання точних відомостей про особовий склад, що є у підрозділі за штатом, списком і в наявності, підтримання особового складу роти в постійній бойовій готовності, періодичної присутності на ранковому підйомі та вечірній повірці в роті, ведення встановленого обліку особового складу роти, знання чисельності (наявності і відсутності) особового складу за списком, здійснення контролю за несенням служби.

В подальшому, внаслідок неналежного виконання старшим сержантом ОСОБА_5 своїх службових обов`язків, виконуючи обов`язки командира позаштатного взводу вогневої підтримки окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у період часу з 20.06.2022 по 31.12.2023, які виявилися у неповідомленні у письмовій формі про факт безпідставного, самовільного, без його дозволу, убуття солдата ОСОБА_7 , який за зовнішніми ознаками вказував на можливе вчинення солдатом ОСОБА_7 злочину проти встановленого порядку несення військової служби - самовільного залишення військової частини або місця служби, ухилення від військової служби чи дезертирства, командира військової частини та, у подальшому, керівника відповідного органу досудового розслідування, не встановленні ним факту відсутності солдата ОСОБА_7 на службі з 20.06.2022 та, як наслідок, не призупиненні служби і нарахування та виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткових винагород солдату ОСОБА_7 , як особі, яка відсутня на службі тривалістю понад три доби без поважних причин, солдат ОСОБА_7 безпідставно, всупереч ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Наказу МВС України від 15.03.2018 №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», отримував грошове забезпечення військовослужбовця (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення), у тому числі додаткову винагороду на загальну суму 677 327,44 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч триста двадцять сім грн. 44 коп.), за період часу з 20.06.2022 по 31.12.2023, згідно довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №0570 від 24.05.2024, що більше ніж у 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є тяжкими наслідками.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст.425 КК України як недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.

30.05.2024 року між прокурором ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.4 ст. 425 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 (сто дві тисячі) грн.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Окрім цього, до угоди про визнання винуватості долучена заява від представника потерпілого - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_6 , відповідно до якої останній надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Представник потерпілого - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та просив призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_4 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому обвинуваченим вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз і в його присутності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаних в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Укладаючи відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також розяснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Крім того обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, укладання угод по якому не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладання ним угоди. Прокурором надано заяву представника потерпілого - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, відповідно до якої він надає згоду на укладання угоди між прокурором та обвинуваченим, а отже угода відповідає вимогам закону.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч.4, 5 ст. 474 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Суд враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, з урахуванням особи винного, а саме те, що ОСОБА_5 має постійний щомісячний дохід, є учасником бойових дій, нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня, його сімейний стан та стан здоров`я та вік, враховуючи позицію сторони обвинувачення, згоду представника потерпілого, вважає можливим, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 425 ч. 3 КК України за це кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до Постанови Верховного суду від 07.04.2020 року у справі за №761/13021/19 - перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК України підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК України або за наявності для того підстав ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК УКраїни) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК України.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не пред`являвся.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472, 474 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_9 , укладену 30 травня 2024 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 (сто дві тисячі) грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_10