№ провадження 1-кп/646/435/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання у кримінальному провадженні № 0003192 від 19.10.2022 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує на те, що ризики, які існували на момент обрання найбільш суворого запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати. Так, зокрема, існують ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки, оскільки обвинувачена під час роботи у незаконно створеному окупаційною владою органі влади набула зв`язки із кола інших осіб, які співпрацювали з окупаційною владою, усвідомлюючи можливе притягнення до кримінальної відповідальності, може умисно ухилятися від явки до суду або переховуватись від суду, матиме можливість спробувати опинитись на території громади, яка перебуває в тимчасовій окупації, що унеможливіть подальше проведення судового розгляду, та зможе продовжити вчинення кримінальних правопорушень або вчинить нові злочини проти держави.

Обвинувачена заперечувала проти клопотання прокурора та просила звільнити її з-під варти, посилаючись на погіршення стану здоров`я.

Захисник обвинуваченої вважала, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки наявність ризиків, зазначених у клопотанні не доведена, а актуальність ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу, значно знизилась, оскільки свідки у кримінальному провадженні вже допитані, всі докази сторони обвинувачення досліджені судом. Захисник просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, та негайно звільнити обвинувачену з-під варти, оскільки стан її здоров`я потребує вжиття невідкладних заходів, направлених на додаткові обстеження та лікування, які є неможливими в умовах слідчого ізолятора. Зазначає, що обвинувачена раніше не судима, до початку вторгнення рф на територію України працювала на державній службі, має гарні характеристики, постійне місце проживання у м.Харкові, є внутрішньо переміщеною особою, має міцні соціальні зв`язки, адже має сім`ю чоловіка та двох дорослих синів, матір ОСОБА_6 , 1937 року народження, яка самостійно не пересувається. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_3 з 2016 року постійно проходить лікування у Харківській обласній клінічній лікарні у зв`язку зі встановленим їй діагнозом «часткова атрофія зорового нерву, гіперметропатія високого ступеня правого ока, вторинна макулодистрофія лівого ока». Станом на 14.03.2024 за результатами проведеної МРТ головного мозку встановлено імовірність супраселярної менінгіоми, що свідчить про погіршення стану здоров`я обвинуваченої за час її перебування під вартою.

Заслухавши доводи прокурора та з`ясувавши позицію сторони захисту, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за санкцією якого передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченої, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченої переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також при вирішенні заявлених клопотань суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; вік та стан здоров`я обвинуваченої, за динамікою якого та визначення тактики лікування постійно спостерігають фахівці Харківської міської медичної частини № 27. На час розгляду цього клопотання даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченої під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан її здоров`я не унеможливлює перебування у місцях попереднього ув`язнення, крім того медичною частиною Харківського слідчого ізолятора вживаються всі необхідні заходи, направлені на надання медичної допомоги, сприяння у проходженні обстежень поза межами слідчого ізолятора.

Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, на час розгляду клопотання в України введено режим воєнного стану.

Враховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями рф, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КК України, які також біли підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальні, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Щодо твердження захисника, що докази не підтверджують наявність ризиків, то суд зазначає, що на даній стадії розгляду не надається оцінка доказам. Суд досліджує наявність або відсутність ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу та їх актуальність.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не забезпечать виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків. При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачена тривалий час з 2016 року до 19.06.2022 працювала у Гусинській сільській раді Куп`янського району, що свідчить про її обізнаність неухильно дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Таким чином, клопотання про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених 109-114-2, 258258-6, 260-261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2024 року за № 7-р (ІІ)/2024 вказано, що застосування за частиною шостою статті 176 КПК України під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 КПК України, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

На підставі зазначеного, враховуючи актуальність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, правовий режим військового стану, як обставину, яка також вказує на наявність актуальних ризиків, суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення, застосування слідчим суддею та продовження судом саме виняткового запобіжного заходу з обґрунтуванням, в тому числі наявністю ризиків переховування обвинуваченої від суду, за яких саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить мету запобіжного заходу, тому заставу в якості альтернативного запобіжного заходу суд не визначає.

Обставини, на які посилається захисник, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченої запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої ухилитися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу на менш суворий.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176,178, 183, 193, 194, 196, 201, 331, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання її під вартою на 60 днів, тобто до 07.11.2024 включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення їй копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1