ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/7716/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2214/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 6 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002911 від 16.09.2022 за частиною 6 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 01.12.2024 включно, без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник вказує, що стороною обвинувачення не доведено обгрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, не досліджено можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Посилається на те, що органом досудового розслідування не встановлено в діях ОСОБА_6 наявності складу інкримінованого йому злочину, не доведено факту співпраці обвинуваченого із державою-агресором та/або її окупаційною адміністрацією. Під час судового розгляду були допитані свідки, які не підтвердили факт вчинення ОСОБА_6 протиправних дій. Прокурором жодними доказами не доведено, що заявлені ним ризики, не зменшилися. Суд не взяв до уваги доводи сторони захисту, які спростовують наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. З моменту обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу минуло вже більше півтора року. До цього часу підозрюваний не здійснював жодних дій, спрямованих на переховування, незаконний вплив на свідків чи вчинення іншого кримінального правопорушення. Обвинувачений не покинув територію України, не втік на непідконтрольну частину чи територію держави-агресора. Захисник зазначає, що на теперішній час судом допитані всі свідки сторони обвинувачення. Не погоджується захисник із висновком суду щодо невизначення застави. Крім того, судом не враховано даних, що позитивно характеризують обвинуваченого та свідчать про можливість застосування домашнього арешту у нічний час. Захисник посилається на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, місце проживання, родину, до окупації смт. Шевченково мав постійне місце роботи, на утриманні має матір 1948 року народження, яка має інвалідність 3 групи, періодично в неї стаються епілептичні напади та потребує постійної сторонньої допомоги з побутовими справами. Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому він просив розглянути апеляційну скаргу буз участі ОСОБА_6 та без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримують в повному обсязі. Прокурор ОСОБА_8 також подав заяву про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора. Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи, що порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначений положеннями статті 422-1 КПК України, з огляду на зміст клопотань захисника та прокурора, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд апеляційної скарги без участі сторін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій. Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 111-1 КК України, тобто у організації та проведенні заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації. Захисник в апеляційній скарзі заперечує обгрунтованість пред`явленого обвинувачення, вказує на його недоведеність, зазначає, що допитані свідки не підтвердили фактів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.

Такі висновки сторони захисту є передчасними, враховуючи, що тільки за результатами судового розгляду, після дослідження всіх доказів, наданих як стороною обвинувачення так і стороною захисту, яким суд надасть відповідну оцінку з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, можливо зробити висновок щодо наявності чи відсутності складу конкретного кримінального правопорушення. Перевіряючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження, на даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевіряти, досліджувати та надавати оцінку показанням свідків. Викладені прокурором у клопотанні обставини, а також зміст обвинувального акту є достатніми для висновку, що існує необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник на спростування ризиків, які встановлені судом першої інстанції, зазначає, що всі свідки сторони обвинувачення вже допитані, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, які свідчать про те, що ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України відсутні. Разом з тим, у суду чи сторони обвинувачення до закінчення судового провадження може виникнути необхідність у повторному допиті тих чи інших свідків, а враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, посилання суду першої інстанції на ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України не є безпідставним.

Враховуючи особливості конкретної справи, високий рівень суспільної небезпечності кримінального правопорушення, що посягає на основи національної безпеки України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Апеляційний суд вважає, що встановлені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченого запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Доводи захисника щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини, матері похилого віку, яка потребує піклування, місця проживання, заслуговують на увагу, однак не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу та не виключають можливості вчинення ним дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року № 7-р(II)/2024 частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною).

Конституційний Суд України виснував, що частина шоста статті 176 Кодексу не суперечить статтям 3, 8, частинам першій, другій статті 29, частині першій статті 55, частині першій статті 62, частині першій статті 64 Конституції України.

Крім того, у наведеному Рішенні Конституційний Суд України зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Щодо невизначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави, з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: