УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 (справа № 761/310/24) у кримінальному провадженні № 0001447 від 24.12.2023,

установив:

01.05.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід. № 42505) клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 (справа № 761/310/24) у кримінальному провадженні № 0001447 від 24.12.2023.

У клопотанні заявник просив скасувати арешт накладений на транспортний засіб та передати йому на відповідальне зберігання без права відчуження, оскільки зберігання автомобіля на відкритому майданчику тимчасового утримання призводить до більшого псування пошкодженого автомобіля.

Зазначене слугувало підставою для звернення до суду з цим клопотанням про скасування арешту майна в частині подальшого зберігання автомобіля на відкритому майданчику тимчасового утримання вилучених транспортних засобів міста Києва.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 07.05.2024 клопотання розподілено на слідчого суддю ОСОБА_1 08.05.2024 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор відділу Київської міської прокуратури у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про таке.

Як убачається із наданих матеріалів клопотання, слідчими слідчого управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001447 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 у справі № 761/310/24 накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки «Audi А4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить БО «БФ Здорова нація майбутнього», у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу.

09.05.2024 досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні завершено.

Так, відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час судового розгляду, слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно з тих підстав, що зазначене майно у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001447 від 24.12.2023, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Із огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на цьому етапі є підстави для обґрунтованого висновку, що арештоване майно відповідає ознакам речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Оскільки доводи клопотання не містять належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на майно на теперішній час відпала, оскільки арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 (справа № 761/310/24) накладено правомірно, відтак, достатніх підстав для скасування арешту заявником в клопотанні не зазначено.

Слід зазначити, що накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 (справа № 761/310/24) у кримінальному провадженні № 0001447 від 24.12.2023 на даній стадії, слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2024 (справа № 761/310/24) у кримінальному провадженні № 0001447 від 24.12.2023 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5