Справа № 739/1026/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/890/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах визначених ч.5 ст. 82 КК України.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що проаналізувавши дані про те, що на даний час засуджений так і не визнав своєї вини та не розкаявся у вчиненому, а надана характеристика не відображає його поведінки за увесь час відбування покарання, тому є неповною, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання начальника державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Не погодившись з рішенням суду захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_8 , повторно дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, а саме: характеристику на ОСОБА_8 від 20.09.2024 року, листи-подяки, адресовані ТОВ «Фармес», висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 . Зазначає, що станом на 02.05.2024 року засуджений ОСОБА_8 відбув понад 15 років призначеного покарання, що є однією з умов заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Вказує, що засуджений став на шлях виправлення, про що свідчить висновок щодо ступеня безпеки виправлення засудженого ОСОБА_8 , який отримав 74 бали, та відповідно якого останній неконфліктний, адекватний, має низький рівень агресивності, конструктивно ставиться для вирішення проблем, має просоціальну спрямованість, добросовісний, наполегливий, дисциплінований, соціально зрілий, з позитивною мотивацією. Звертає увагу, що судом, в порушення ст. 370 КПК України не було взято до уваги висновок комісії, згідно якого ОСОБА_8 став на шлях виправлення та заслуговує на застосування ст. 82 КК України. Також, вказує, що ОСОБА_8 за час відбування покарання мав 12 дисциплінарних стягнень, більшість з яких було накладено в період перебування в СІЗО, і які є погашені, а тому з врахуванням норм діючого законодавства, ОСОБА_8 вважається таким, що не допускав порушень та не притягався до дисциплінарної відповідальності. Крім того, ОСОБА_8 3 рази був заохочений за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Зазначає, що ОСОБА_8 , перебуваючи в установі виконання покарань періодично залучається до соціально-корисної оплачуваної праці, а також дистанційно працює директором фармацевтичної компанії ТОВ «Фармес», приймає активну участь в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», успішно пройшов курс колекційної програми «Вирішення проблем», завчасно виконав план індивідуальної програми, займається самоосвітою на освітній платформі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та отримав сертифікат закінчення курсу «Основи інформаційної безпеки», під час відбування покарання написав книгу «Ера Водолія», яка була надрукована у 2014 році, підтримує зв`язок з батьками, дружиною та доньками. Звертає увагу, що в матеріалах справи знаходиться заява № 116 від 06.09.2024 року, в якій ОСОБА_8 повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому та вважає, що за час відбування покарання повністю переосмислив свій вчинок. Зазначає, що засудженим не було виплачено потерпілому ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду, так як у вироку Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2010 року відсутні будь-які реквізити для оплати та не зазначено будь-якої інформації, яка б давала можливість для ідентифікації потерпілого, а отже, неможливість виконання вироку суду в частині сплати суми цивільного позову засудженим ОСОБА_8 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з недотриманням судом, що виносив вирок, норм законодавства в частині звернення стягнення на підставі вироку суду та не може бути підставою для аргументації неналежної поведінки останнього.

До початку судового розгляду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подала клопотання про долучення та дослідження доказів, в якому вона просить долучити до матеріалів справи копію листа № 45622/47355-26-24/15.7 від 14.10.2024 року, копію листа № 5-3097 від 26.09.2024 року та інформацію з Єдиного реєстру боржників від 07.10.2024 року, дослідити їх.

Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили задовольнити, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, дослідивши особову справу засудженого обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні начальника державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим в установі виконання покарань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

ОСОБА_8 засуджений 07 червня 2010 року Апеляційним судом Харківської області за ст.ст. 115 ч.2 п.п.6,9,13, 162 ч. 1, 15 ч. 2-186 ч.3, 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 12 липня 2011 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2010 року змінено: в частині засудження за ст. 162 ч.1 КК України скасовано, в решті вирок Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2010 року залишено без змін.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року у строк відбутого покарання зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11.01.2009 року по 12.07.2011 року відповідно до співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 12.07.2011 року.

На даний час ОСОБА_8 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31».

Згідно висновку комісії щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, проміжної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 74.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 за період відбування покарання має 12 дисциплінарних стягнень, які, хоча і погашені, однак свідчать не на користь висновку про сумлінність поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим ОСОБА_8 оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється, як високий.

Те, що засуджений ОСОБА_8 періодично залучається до соціально-корисної оплачуваної праці, а також дистанційно працює директором фармацевтичної компанії ТОВ «Фармес», приймає активну участь в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», успішно пройшов курс колекційної програми «Вирішення проблем», завчасно виконав план індивідуальної програми, займається самоосвітою на освітній платформі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та отримав сертифікат закінчення курсу «Основи інформаційної безпеки», під час відбування покарання написав книгу «Ера Водолія», яка була надрукована у 2014 році, підтримує зв`язок з батьками, дружиною та доньками, лише класифікує ОСОБА_8 , як особу, яка бажає виправитися і має до цього всі можливості, та не свідчать про їх достатність для висновків про виправлення засудженого, та про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відомості, на які посилається апелянтка в апеляційній скарзі, а саме позитивна характеристика засудженого, його працевлаштованість, дотримання режиму відбування покарання, підтримання соціальних зв`язків - в цілому не виходять за межі належної поведінки особи, що відбуває покарання.

Також, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою судом першої інстанції заяви засудженого № 116 від 06.09.2024 року, в якій ОСОБА_8 повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, враховуючи, що останній подав її безпосередньо перед зверненням адміністрацією установи з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі, проте раніше, протягом всього строку відбування покарання, свою провину у вчиненому, засуджений не визнавав.

З аналогічних підстав колегія суддів не може взяти до уваги доводи сторони захисту про те, що засуджений не мав змоги відшкодувати потерпілому ОСОБА_9 моральну та матеріальну шкоду, визначену рішенням суду, проте вирок Апеляційного суду Харківської області вступив в законну силу 12.07.2011 року, і протягом досить тривалого часу засудженим не було виявлено намагань щодо сплати шкоди, визначеної вироком суду, а це питання піднялося лише під час розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Пєтухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому суд не зобов`язаний автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Таке рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_8 у період відбування покарання своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4