справа № 208/9458/24
№ провадження 1-кс/208/1622/24
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за № 0000531 від 13 серпня 2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України:

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Кам`яні Потоки, Кременчуцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, інвалідом не являється, військовослужбовця військової служби за призовом за мобілізацією на особливий період, офіцера резерву 1 спеціальної роти офіцерського складу спеціального загону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000531 від 13 серпня 2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. На підставі ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.183 КПК України визначити розмір застави - двісті розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій областіперебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000531 від 13 серпня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

Майор ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом за мобілізацією на особливий період, та проходячи її на посаді офіцера резерву спеціального взводу резерву офіцерського складу спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону 199 навчального центру, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 27 серпня 2024 року, придбав у невстановленому під час досудового розслідування місці, кулемет конструкції Калашникова «ПКМ» № РН 489, затворна рама НОМЕР_2 , калібру 7,62х54 мм., який є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, виготовлений промисловим способом та придатним для стрільби, після чого став зберігати за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 з метою подальшого збуту без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, майор ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної зброї, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, 27 серпня 2024 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , збув «оперативному покупцю» ОСОБА_7 , який діяв під контролем правоохоронних органів, кулемет конструкції Калашникова «ПКМ»

№ РН 489, затворна рама НОМЕР_2 , калібру 7,62х54 мм., який є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, виготовлений промисловим способом та придатним для стрільби, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронних органів в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

13 серпня 2024 року відділом СУ ГУНП в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за № 0000531 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

12.09.2024 року повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК карається позбавленням волі від 3 до 7 років та згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, у зв`язку з чим, до відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюванийз метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення може намагатись:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що військовослужбовець ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , будучі особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати, що ОСОБА_4 повинен був сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, в той час як своєю поведінкою вже продемонстрував зневагу до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги.

Також не можна лишати поза увагою той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території з метою ухиляння від покарання у разі доведеності його вини.

- незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Наявність цього ризику зумовлена тим, що підозрюваний має мотив та можливість внаслідок підтримання дружніх стосунків зі свідками, вплинути на їх свідчення. Вказані свідки надали покази з приводу обставин вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом. Однак, підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. Слід зазначити, що з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які будуть вивчені безпосередньо судом, а не які надані слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується, чи продовжити здійснювати кримінальні правопорушення в яких підозрюється тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчиняючи вказані злочини в умовах воєнного стану, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»). Крім цього, без ізоляції від суспільства та надалі проходячи військову службу ОСОБА_4 буде мати доступ до зброї та бойових припасів, та зможе й надалі здійснювати їх незаконний збут.

Особлива суспільна небезпека імовірного злочину полягає у тому, що він вчиняється в умовах дії «воєнного стану в Україні». За таких обставин особисте збагачення злочинним шляхом є неприпустимим та особливо цинічним.

Обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході розгляду клопотання провину не визнав, пояснив, що підозра є необґрунтованою. Щодо ризиків, наведених прокурором, зазначив, що, не має наміру вичняти дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід як то домашній арешт за місцем його проживання на орендованій квартирі.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено під час розгляду клопотання, 12.09.2024 року повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР №0000531 від 13 серпня 2024 року, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

-повідомленнями УКР ГУНП в Донецькій області, СІЗ ДВКР СБ України ОТУ "Луганськ" ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ІНФОРМАЦІЯ_3 про кримінальне правопорушення;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 ;

-Протоколами огляду покупця ОСОБА_7 від 27.08.2024;

-висновком судової експертизи зброї від 29.08.2024 № СЕ-19/113-24/4906-БЛ;

-протоколом огляду квартири від 12.09.2024;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 12.09.2024.

- Речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, у разі доведення його винуватості в межах даного кримінального провадження, яке згідно до санкції ч. 1 ст.263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення полі від 3 до 7 років, тобто реальне покарання.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує як позицію прокурора, який посилався на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам, так і позицію підозрюваного щодо характеризуючих даних на особу підозрюваного, наявність постійного місця проживання, соціальних зв`язків, та заявлення як альтернативи застосування домашнього арешту.

Але важливим є те, що у разі застосування заявленого альтернативного запобіжного заходу є необхідним встановлення кола осіб, з якими підозрюваний проживає, їх бажання утримувати та піклуватися ним під час знаходження домашнього арешту, у разі його застосування. Натомість стороною захисту не підтверджено ні склад сім`ї підозрюваного ОСОБА_4 , та взяття членом сім`ї підозрюваного на себе зобов`язань щодо його утримання, у разі застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

А тому враховуючи всі встановлені фактичні обставини, обґрунтованість підозри, клопотання та матеріали подані в обґрунтування підозри та клопотання, на підтвердження заявлених ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії. Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_4 на необґрунтованість підозри, як зазначено вище, спростовано прокурором в ході розгляду клопотання, а тому оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Посилання підозрюваного щодо не доведення прокурором заявлених ризиківпередбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливості перебування підозрюваного на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, а саме домашньому арешті, передбачає наявність можливості проживати за певною адресою підозрюваного, але як встановлено під час розгляду клопотання, осіб які б заявили намір про його утримання під час перебування на домашньому арешті підозрюваним не підтверджено, що виключає необхідність покладення такого обов`язку на осіб, які не надали такої згоди, а також виключає можливість забезпечення перебування підозрюваного на цілодобовому домашньому арешті своїх життєвих потреб (придбання їжі, ліків, тощо).

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, слідчий суддя, враховуючи характеризуючи данні на підозрюваного, вважає доведеними ризики, заявлені прокурором, як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, враховуючи те, що підозрюваний, як особа, яка знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, так і можливого впливу на свідків, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо. Не виключений і ризик продовження своєї злочинної діяльності підозрюваним та перешкоджаня кримінальному провадженню іншим чином .

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи підозрюваного, обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 1 ст. 263 КК України, як тяжкого злочину, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідним при обранні запобіжного заходу визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 3028* 80 = 242 240 гривень 00 копійок, яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, застава здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186 КПК України, --

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати в межах кримінального провадження №0000531 від 13 серпня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 ,строком до 16 листопада 2024 включно.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України визначити ОСОБА_4 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені п. п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 16 листопада 2024 року включно, а саме:

1)своєчасно прибувати за першою вимогою до слідчих слідчої групи, прокурорів групи прокурорів, слідчого судді, суду в межах кримінального провадження №0000531 від 13 серпня 2024 року, залежно від стадії кримінального провадження;

2)не відлучатися за межі м. Костянтинівка Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)не спілкуватися зі свідками в даному кримінальному провадженні без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 20.09.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1