Провадження № 1-кп/643/308/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003502, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває зазначене кримінальне провадження.

Станом на 26.09.2024 кримінальне провадження по суті не розглянуто.

Cтосовно обвинуваченої ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 214720 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду від 25.06.2024 214720 грн. В обгрунтування клопотання зазначила, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13.10.2023 на стадії досудового слідства до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу. Підставою для застосування виключного запобіжного заходу стала наявність обгрунтованої підозри та сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість з боку ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, ризик вчинення нею інших кримінальних правопорушень. На цей час ОСОБА_5 має статус обвинуваченої, вона обгрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та ряду тяжких злочинів. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2024 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_5 продовжено на 60 діб, тобто до 04.10.2024. Проте закінчити судовий розгляд вказаного кримінального провадження у межах строків дії зазначеної ухвали неможливо, оскільки ще триває стадія дослідження доказів. Сторона обвинувачення вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 на цій стадії розгляду кримінального провадження доцільно продовжити застосований до останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на таке. Так, на цей час існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. а саме: можливість переховування ОСОБА_5 від суду, враховуючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її судом винуватою (реальне відбуття покарання у вигляді позбавлення волі). Розглядаючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначає, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Так, слід врахувати, що обвинувачена ОСОБА_5 не володіє міцними соціальними зв`язками, оскільки незаміжня, дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, не працевлаштована. Також ОСОБА_5 вже притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, оскільки засуджена вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.11.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. На цей час ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів у період іспитового строку, визначеного судом. Наведене свідчить про те. що обвинувачена схильна до вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. а також про те, що ризик вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів існує. На підставі викладеного, прокурор вважала, що до ОСОБА_5 не може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить виключення наведених вище ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки сторона обвинувачення не довела існування ризиків. Її підзахисна має родину, батьків похилого віку, які перебувають на її утриманні. Наявність судимості не є підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому просила змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічну годину доби.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченої вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 на цій стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки остання обвинувачується у вчиненні нетяжкого та кількох тяжких злочинів (ст. 12 КК України), за які передбачене покарання до 10 років позбавлення волі, раніше судима, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштована, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, в зв`язку з чим є ризики, що вона може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 не єдина дитина в сім`ї. Як вбачається з наданої захисником довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 , за цією ж адресою зареєстрована сестра ОСОБА_5 ОСОБА_6 , 1976 року народження, їх батьки та інші родичі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Разом з цим, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником та обвинуваченою, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченої і виконання нею покладених судом обов`язків у справі.

Підстав для задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну стосовно обвинуваченої запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченої під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_5 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, а саме зменшення розміру застави.

Разом з тим, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченої, ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає за необхідне залишити ОСОБА_5 без змін визначений судом розмір застави в розмірі 214720,00 грн., та вважає її достатньою для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

При цьому, в разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_5 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять та стороною захисту не надані.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченої виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Керуючись ст.ст. 183 ч.2 п.5, 177, 178, 181, 182, 197, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 24 листопада 2024 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 коп., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (одержувач: ТУ ДСА України в Харківській області; код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; Р/отримувача: НОМЕР_1 ) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з постійного місця проживання в м. Харкові без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачене законом покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченої та її явки за викликом до суду, а також про наслідки невиконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченої; забезпечувати явку належно повідомленої обвинуваченої до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченої.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самої обвинуваченої обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Встановити строк дії ухвали до 24 листопада 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 12.20 год. 01 жовтня 2024 р.

Суддя ОСОБА_1