1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8817/24 1-кп/335/721/2024
26 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрівське, Вовчанського району, Харківської області, громадянки України, такої, що має середньо-спеціальну освіту, незаміжньої, офіційно не працевлаштованій, такої, що не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, такої, що місця реєстрації не має та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 389 КК України,
В судовому засіданні з розгляду вказаного кримінального провадження прокурор подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під варту, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та продовження існування ризиків, що були підставою для взяття підозрюваної під варту.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 проти продовження строку тримання під вартою заперечували посилаючись на необґрунтованість підозри і недоведеність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, під час вирішення питання про запобіжний захід суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з вказаних у реєстрі матеріалів досудового розслідування доказів, суд виходить з того, що підозра щодо неї не є явно необґрунтованою.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі вказані у клопотанні ризики, що були підставою для обрання та попереднього продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати і мають високу ступінь вірогідності, що є підставою для чергового продовження тримання підозрюваної під вартою.
Так, діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким злочином, що тягне покарання у виді позбавлення волі строком до семи років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спро.бі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
З урахуванням особи підозрюваної, зокрема того, що ОСОБА_4 не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає у випадкових знайомих без жодного документального оформлення прав на проживання, офіційного та (або) систематичного заробітку не має, іншого джерела для існування також не має, стійких соціальних зв`язків не має, суд погоджується з стороною обвинувачення, що у житті обвинуваченої не існує важелів, що могли б стійко й позитивно впливати на її процесуальну поведінку та запобігати ймовірному переховуванню від суду.
Крім того, ОСОБА_4 є раніше судимою, а також є обвинуваченою в ухиленні від виконання покарання у громадських робіт, що дає підстави підозрювати, що обвинувачена не має стійких внутрішніх установок на необхідність дотримуватись соціально позитивної поведінки і не допускати протиправної поведінки.
Відтак, реальним є ризик вчинення обвинуваченою нових правопорушень, в тому числі кримінальних.
Водночас суд не вбачає ризику впливу з боку обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачена в силу свого віку, характеру та біографії явно не здатна здійснювати вплив на інших осіб.
На виконання вимог ст. 194 КПК України судом вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Суд визнає неможливим застосовувати до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не можуть бути застосовані до підозрюваної в силу відсутності у неї власного місця проживання і заробітку, а також соціальних зв`язків, і взагалі не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено суддею.
Крім того, сторона заходу, заявляючи про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої шляхом застосування до неї домашнього арешту, не надала жодного доказу на підтвердження того, за якою адресою і з яких правових підстав було б можливо помістити ОСОБА_4 під домашній арешт, а всі заяви про наявність у обвинуваченої права проживання за адресою АДРЕСА_1 , не підкріплені жодними документами.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 331, 372, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Повний текст ухвали оголошений о 12 год. 50 хв. 30.09.2024.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1