Номер провадження: 11-кп/813/2340/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 у кримінальному провадженні №0000317 від 14.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

УхвалоюКиївського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 діб, тобто до 14.11.2024 включно.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку уточнив.

Доводи обґрунтовує тим, що порушено право на захист та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок. Вказує, що прокурор надав суду клопотання про продовження строку тримання під вартою під час судового засідання 16.09.2024, а дія попередньої ухвали закінчувалась 19.09.2024 року. Зазначає, що має незадовільний стан здоров`я та тримається під вартою більше шістнадцяти місяців.

Просить ухвалу скасувати та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора який заперечував проти її задоволення, дослідивши докази надані до апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000317 від 14.08.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Абзацом 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки це є прерогативою суду першої інстанції за результатами проведеного судового розгляду.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні інкримінованих йому злочинів, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК).

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Покази свідків, які ще не допитані, або в додатковому допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Ризик знищення, приховання чи спотворення будь-якої із речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження також продовжує існувати (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).

Існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_8 після оголошення йому підозри не змінив своєї політичної та соціальної позиції та продовжує демонструвати зневажливе відношення до подій в Україні та продовжує принижувати честь та гідність громадян, що вказує на можливість продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права на захист при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 від 11.09.2024 року складене та подано своєчасно. Копія зазначеного клопотання стороною обвинувачення за вих. №10-2736-23 від 12.09.2024 року направлено захиснику ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_9 на електронну пошту, зазначену ним та своєчасно отримано захисником ОСОБА_9 . Крім того, копія клопотання направлена прокурором засобом поштового зв`язку адміністрації ДУ «Одеського слідчого ізолятору» для вручення обвинуваченому ОСОБА_8 .

Крім того, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 , який своєчасно отримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , не з`явився у судове засідання суду першої інстанції, не повідомивши у встановленому порядку про поважність причини його неявки, клопотань про відкладення судового засідання не надав, а також не надав суду будь-яких клопотань щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого та заперечень стосовно вищезазначеного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Враховуючи викладені обставини, з метою недопущення порушення процесуальних прав обвинуваченого, в тому числі недопущення порушення права на захист, судом першої інстанції вжиті всі можливі, передбачені діючим КПК України, заходи для забезпечення дотримання норм КПК України при розгляді клопотання сторони обвинувачення щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме перед початком судового засідання, копію клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, було вручено прокурором захиснику ОСОБА_10 , який діяв в інтересах ОСОБА_8 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги для проведення окремої процесуальної дії. Після чого, судом першої інстанції у судовому засіданні була оголошена перерва та обвинуваченому ОСОБА_8 був наданий час для спілкування з захисником ОСОБА_10 перед початком розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Після чого, за вимогу обвинуваченого, судом було додаткову перерву у судовому засіданні та наданий час для підготовки для розгляду клопотання прокурора.

В судовому засіданні суду першої інстанції, продовженому після перерви о 17 годин 51 хвилин, було встановлено, що у період часу, наданого обвинуваченому судом для підготовки до розгляду клопотання сторони обвинувачення, співробітниками служби конвоювання о 16 годин 10 хвилин, у присутності інших осіб, обвинуваченому повторно було вручено копія клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, про що свідчить особистий підпис обвинуваченого.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення права на захист при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зауважує, що суду не надано відомостей про те, що теперішній час стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його утримання під вартою, а тому слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно в матеріалах справи міститься медична довідка від 08.08.2024 №376/ММЧ-21-24-вн з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікування в медичній частині №21, отримував лікування згідно листка лікарських призначень в повному обсязі та перебував під постійним наглядом лікаря терапевта та чергового медичного персоналу.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_8 надається необхідна медична допомога.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 109 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК суд має право не визначати розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258- , 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується зокрема у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109 КК України, місцевий суд одночасно із продовженням строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотання прокурора ризиків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 у кримінальному провадженні №0000317 від 14.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4