Справа № 151/331/23
Провадження № 1-кп/147/96/24
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду на підстави ухвали суду від 14.08.2024 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст.115 КК України.

03.10.2024 через канцелярію суду прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, які враховувалися при застосуванні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначає, що вказані ризики не зменшились та є достатніми для переконання, що запобіжний захід до обвинуваченого застосовано вірно. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені КПК України, не зникли, обставини не змінилися.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти розгляду клопотання прокурора за відсутності його захисника та заперечував проти продовження строку тримання під вартою. Зазначив, що він шкодує про вчинене, однак не погоджується із кваліфікацією його дій. Вказує, що має дружину та неповнолітню дитину, яких не бачив протягом тривалого часу. Дружина, отримуючи мінімальну заробіну плату позбавлена можливості самостійно утримувати сім`ю та періодично надсилати йому речі першої необхідності. Також у нього є батько похилого віку, за яким потрібно доглядати. Можливості впливати на свідків чи потерпілих у нього немає, так як місце його пррживання знаходиться десь за 500 км.

Захисник ОСОБА_7 , який був залучений судом для розгляду даного клопотання, в судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, вважає клопотання не обґрунтованим та вказує, що ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені. Зазначив, що кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , є попередньою і не вірною, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, мав у розпорядженні зброю, а тому має місце неправильне поводження зі зброєю, відповідальність за яке визначена ч.2 ст.414 КК України. Фактичні обставини обвинувачений не заперечує, тому вважає можливим застосувати до нього особисте зобов`язання або закріпити за військовою частиною. Просив врахувати, що на утриманні ОСОБА_6 є неповнолітня дитина та батько похилого віку.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, просив відкласти розгляд справи через перебування його на лікуванні.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Так, частина 2 ст. 177 КПК України наголошує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу, випливає зі змісту ст. 178 цього Кодексу.

Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, які застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 19.10.2024 та до спливу такого строку судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений.

Вищевказаною ухвалою суду було враховано як тяжкість інкримінованого злочину, тяжкість покарання, що загрожує особі, так і те, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він має сім`ю, постійне місце проживання та батька похилого віку.

Відповідно до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою, слід оцінювати обставини в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовження строків тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення у справі «Лабіта проти Італії»).

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Варто зазначити, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, потерпілі та свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення покарання.

Окремо суд звертає увагу на те, що на стадії судового провадження, суд не вправі вдавитися до аналізу пред`явленого обвинувачення, встановлювати винуватість особи чи вірність кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення.

Не вдаючись до детального аналізу оцінки дій винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на даному етапі, суд повинен лише пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

Зважаючи на те, що спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію існуючого запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, відмовивши у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання встановленим під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Варто зазначити, що переконливих доказів того, що до обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід, з огляду на наведені ризики, в ході розгляду справи не здобуто. Наявності в обвинуваченого сім`ї, батька похилого віку та постійного місця проживання, з огляду на перелічені вище ризики, які не змінились, не є підставами для зміни запобіжного заходу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, його вік і стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись статтями 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 18.10.2024 о 08.45 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3