ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/330/24 Справа № 704/1385/23 Категорія: ч.1 ст.125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишнопіль Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого 05.09.2023 р. Тальнівським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 28.11.2023 року близько 20 години 00 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки із падчеркою ОСОБА_9 , умисно, з мотивів фізично покарати потерпілу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, а саме посягання на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, вчинив дії фізичного насильства в межах спільного місця проживання із ОСОБА_9 , з якою проживає однією сім`єю, але не перебуває у родинних відносинах, в присутності неповнолітньої дитини, наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в ділянку губ та лівого ока потерпілої ОСОБА_9 , чим спричинив останній, відповідно до висновку експерта від 01.12.2023 р. №05-9-01/511, тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока, садна на верхній губі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вироком районного суду, прокурор в апеляційній скарзі не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діянні, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Покарання у вигляді штрафу за попереднім вироком Ошієвський не сплатив, тобто цей вид покарання не відбув, тобто судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, а відтак у випадку вчинення нового злочину в період невідбутого строку покарання, суду належить застосовувати положення ст.71 КК України.

Районний суд, ухвалюючи вирок не врахував вимоги ст.71 КК України про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю вироків та одночасно застосувати вимоги ч.3 ст.72 КК України.

Просить вирок місцевого суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 100 годин громадський робіт. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання призначене за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 05.09.2023 та призначити остаточне покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та згідно ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності винуватості Ошієвського у вчинені ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи.

Розгляд матеріалів кримінального проступку відбувався без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження, на підставі письмової заяви Бездольного за участі захисника ОСОБА_11 , в якій вину визнав повністю, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному порядку.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Рішення суду першої інстанції оскаржується прокурором лише в частині призначення покарання, а відтак колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України переглядає вирок суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального проступку, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно оскаржуваного вироку від 19.01.2024 ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Крім того, вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 05.09.2023 ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Призначене покарання у виді штрафу ОСОБА_10 не сплатив, тобто цей вид покарання не відбув, судимість за вказаним вироком не знята та не погашена, а відтак вчинив новий кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України в період невідбутого строку покарання за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 05.09.2023, що зобов`язує призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_12 із обов`язковим застосуванням вимог ст.71 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Положення ч.3 ст.72 КК України не тільки не виключає можливість застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказує про необхідність такого застосування. У той же час ч.3 ст.72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складання цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_10 вчинив новий кримінальний проступок до відбуття покарання за попереднім вироком, то при призначенні остаточного покарання суд призначає остаточне покарання з урахуванням ст. ст. 71, 72 КК України (Постанова Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 243/2528/19).

Враховуючи вищевикладене, районний суд при призначенні Ошієвському покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України враховує особу обвинуваченого Ошієвського, який раніше судимий за вчинення кримінального проступку, вчинив один епізод злочинної діяльності під час його засудження до покарання у виді штрафу, тяжкість вчиненого правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, вину визнав в повному обсязі, що свідчить про його відношення до скоєного, на спеціальних обліках не перебуває, наявність обставин, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення повторно, вчинення кримінального правопорушення стосовно особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.

Колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 100 годин.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 05.09.2023 та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 100 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно положень ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного Ошієвському покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого з постановленням нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.01.2024 стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 05.09.2023 та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі положень ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.01.2024 стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді -