УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року

м. Київ

справа № 685/416/23

провадження № 51-1052ск24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року, залишеним без змін 21 листопада 2023 року Хмельницьким апеляційним судом, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК і призначено йому покаранняіз застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком вказаного районного суду від 10 серпня 2021 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів тапроцесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні повторно та в умовах воєнного стану крадіжок, поєднаних із проникненням у житло, за викладених у вироку обставин.

Як установив суд, 14 січня2023 року близько 22:00 засуджений проник до житлового будинку у АДРЕСА_2 й звідти викрав належне ОСОБА_6 майно на загальну суму 452,67 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на згадану суму.

Крім того, 24 січня 2023 року близько 23:00 ОСОБА_5 проник до житлового будинку у АДРЕСА_3 у згаданому селі й звідти викрав належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 967,20 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на згадану суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , вважаючи призначене засудженому покарання надмірно суворим, просить його пом`якшити, обравши із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу. На думку скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій усупереч ст. 65 згаданого Кодексу не взяли до уваги всіх пом`якшуючих обставин та даних про особу ОСОБА_5 , зокрема його позитивної характеристики, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів, добровільного повернення викраденого майна, відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди, відсутності претензій з боку потерпілих. Крім того, захисник зазначає, що при виборі заходу примусу не було зважено на відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінально караних діянь та правильність їх юридичної оцінки за ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про недодержання судами попередніх інстанцій норм права, котрі регулюють загальні засади призначення покарання, є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Наведених законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 не було порушено.

Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд, керуючись статтями 55, 65 КК, урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність і характер (зміст) вчинених діянь проти власності. Попри твердження автора касаційної скарги, суд зважив на щире каяття та активне сприяння засудженим розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків та факт повернення потерпілим викраденого майна, що визнав пом`якшуючими покарання обставинами. Узявши їх до уваги у поєднанні з даними про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем роботи, позицію потерпілих, котрі не наполягали на суворому покаранні, місцевий суд застосував правила ст. 69 КК і призначив ОСОБА_5 більш м`яке за розміром покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 цього Кодексу.

Разом із цим, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, вчинення його під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком, яким ОСОБА_5 також було засуджено за крадіжку, суд визнав неможливим призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тобто більш м`якого виду заходу примусу, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК.

Остаточне покарання засудженому суд визначив за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, доводів про неправильність застосування якої у касаційній скарзі не міститься.

Отже, обране ОСОБА_5 передбачене законом обмеження прав і свобод відповідає закріпленим у ст. 65 КК загальним засадам, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженому заходу примусу через суворість, у поданій скарзі не наведено.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належно розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 і вмотивовано відмовив у її задоволенні. За змістом копії ухвали апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, у ній із посиланням на фактичні дані у матеріалах кримінального провадження та норми права, якими врегульовано порядок призначення покарання, надано вичерпні відповіді на всі аргументи сторони захисту.

Оспорювана ухвала відповідає положенням ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3