Справа№ 953/2863/24
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" травня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який одружений, має середню освіту, не працює, має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -
встановив:
Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.
Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 735/2023 від 06.11.2023, затвердженого Законом № 3430-IX від 08.11.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 16.11.2023 на 90 діб.
28.12.2023 ОСОБА_4 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття 29.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.
29.12.2023, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби згідно довідки військово-лікарської комісії №4/1425 від 28.12.2023, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зазначену дату, та 08.02.2024 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив про обставини його вчинення, щиро розкаявся. Підтвердив, що 28.12.2023 він отримав повістку для прибуття 29.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 та 29.12.2023 не прибув до районного територіального центру комплектування у зазначену дату. Заначив, що з дружиною офіційно не розлучені, проживають окремо, мають двох дітей, старший син ОСОБА_6 , 2007 року народження, проживає з ним та його мамою, яка є пенсіонеркою. Молодший син ОСОБА_7 , 2010 року народження, проживає з його дружиною.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, вказаних вище, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції відсутні, вислухавши думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглянув кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 , інші учасники справи вірно розуміють зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності їх позицій.
За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена та доведена у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він є уродженцем м. Харкова, громадянином України, має середню освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30), раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с. 27), ОСОБА_4 є осудною особою, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 25, 26).
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
Щодо вказівки в обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, такої як щире каяття, суд вважає неможливим визнати наявність такої обставини, виходячи з наступного.
Щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуді своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розумінні наслідків своїх дій.
Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак матеріали кримінального провадження не містять даних про намагання ОСОБА_4 бажання виправити наслідки вчиненого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжкого злочину, його конкретні обставини та наслідки. Суд також враховує данні про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшує та/або обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкцій ст. 336 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та без реального відбуття покарання в місцях позбавлення волі.
Дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, на думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.
При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, суд дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, та неможливість його виправлення без відбування покарання, тому суд вважає неможливим застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, і про неможливість призначення покарання з іспитовим строком.
За змістом ст.75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.
На території України введений воєнний стан, який триває, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначення судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.
Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки, як зазначено у висновках, що містяться у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.03.2024 (справа № 595/461/23 провадження № 51-7014км23), відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.
Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі буде досягнута мета злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.
З цих же підстав, дійшовши висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд не вбачає підстав щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки, на думку суду, таке покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання щодо призначення покарання ОСОБА_4 суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ст. 336 КК України, та, враховуючи дані про особу, який, як зазначено вище, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має неповнолітню дитину, призначити покарання відповідно до найнижчої межі санкції ст. 336 КК України, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам кримінального провадження, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим підстав не вбачається.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з часу фактичного взяття під варту ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався. Клопотань прокурором щодо міри запобіжного заходу не заявлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
ОСОБА_4 взяти під варту з моменту набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії цього вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1