Справа № 494/1362/23
Номер провадження 1-кп/508/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Миколаївка Березівського району Одеської області клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000337 внесеному до ЄРДР 04.06.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,

встановив:

23 квітня 2024 року прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000337 від 04.06.2023 року, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, ризики, які враховувались раніше при застосуванні до останнього запобіжного заходу продовжують існувати та не зменшились, менш суворіші запобіжні заходи не забезпечать ненастання існуючих ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку із чим підстав для застосування менш суворішого запобіжного заходу обвинуваченому, не вбачав.

Захисник ОСОБА_9 щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечував, посилаючись на недоведеність ризиків на які послався прокурор. Заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Посилався на те, що мати обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , через медичні показники та похилий вік потребує сторонньої допомоги, а інших осіб які б могли надати їй таку допомогу, крім ОСОБА_6 немає. Також посилався на письмові заяви мешканців села Вікторівка Березівського району Одеської області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які в своїх заявах зазначали, що ОСОБА_10 потребує сторонньої допомоги. Її донька ОСОБА_6 (сестра обвинуваченого ОСОБА_6 ) перебуває за кордоном, тому тільки обвинувачений ОСОБА_6 має можливість забезпечити догляд за своєю матір`ю.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника, додатково зазначив, що його мати потребує стороннього догляду, тому просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду клопотання, суду повідомив, що хоча раніше ОСОБА_6 в телефонній розмові неодноразово здійснював на нього і його батька ОСОБА_16 тиск, погрожував фізичною розправою, чим вимагав змінити покази надані ним раніше, на теперішній час дане кримінальне провадження закрито за посередництва ромської громади.

Захисник ОСОБА_8 поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, оглянувши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, дійшов висновків про наступне.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. (частина 1) Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. (частина 2) За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. (частина 3)

Так, ч. 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним, овинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті.

Як встановлено судом, згідно із ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 08 червня 2023 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, який було продовжено ухвалами Миколаївського районного суду Одеської області від 04 серпня 2023 року, 26 вересня 2023 року, 22 листопада 2023 року, 16 січня 2024 року, 05 березня 2024 року строком до 03 травня 2024 року.

Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_6 , оскільки на даний час останній набув статусу обвинуваченого.

Також, враховуючи стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості дати оцінку та здійснити аналіз наявних доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину (ст. 12 КК України). Санкція інкримінованого обвинуваченому злочину, зокрема ч. 4 ст. 187 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

При продовженні відносно обвинуваченого запобіжного заходу судом було враховано як особу обвинуваченого, так і ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які йому відомі, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній ніде не працює і ці ризики на даний час не змінилися та не відпали.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, має забезпечити не тільки права підозрюваних, а й високі стандарти загально-суспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, у своїй сукупності всі вищезазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і інші - більш м`які запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працює, перебуває у цивільно-шлюбних відносинах, не має постійного джерела доходу, тобто не має тісних родинних та соціальних зав`язків, може безперешкодно залишити своє місце проживання, ускладнивши тим самим нормальну діяльність суду, здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування, суду.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить, що ймовірність вказаного ризику залишається високою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд бере до уваги, що стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків у даному кримінальному провадженні, які були допитані на стадії досудового слідства і які судом ще не допитані, що дозволяє здійснення впливу на свідків, координувати свої дії та показання з такими особами, впливаючи на зміст, характер та обсяг їх показань та процесуальної поведінки.

Не зважаючи на те, що провадження на теперішній час закрито, судом взято до уваги пояснення надані обвинуваченим ОСОБА_7 , щодо здійснення на нього і його рідних, обвинуваченим ОСОБА_18 тиску та погроз, з метою зміни ним показів.

На переконання суду, існує актуальність ризику впливу на учасників цього кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 не маючи постійного заробітку та постійних джерел доходу, раніше судимий за тяжкі і особливо тяжкі злочини в тому числі корисливі злочини, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дані обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим свідчать про те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, впливу на учасників цього кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та залишились незмінними.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість застосування щодо обвинуваченого, більш м`якого запобіжного заходу.

Вказані вище обставини та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, впливати на свідків і обвинуваченого ОСОБА_7 , вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання суду, досліджені під час судового засідання та описані в ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинуваченого, зазначених в ухвалі, застосування застави як основного запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), на даний час, не відпали, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку.

В свою чергу стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів змінилися, та відповідно вони зменшились, а також, що після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник у судовому засіданні посилалися на хворобу матері, як на підставу для зміни запобіжного заходу, а також на те, що вона потребує стороннього догляду.

Посилання сторони захисту на хворобу матері ОСОБА_10 не є достатніми для заміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Надана копія виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1050/412 відносно ОСОБА_10 , лише свідчить, що вона перебувала на лікуванні (госпіталізація) в період з 04.03.2024 по 14.03.2024. Разом з тим, зазначена виписка не містить відомостей, про те, що вона потребує стороннього догляду. Інших належних доказів потреби у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_10 стороною захисту не надано.

Судом також не приймаються до уваги письмові заяви мешканців села Вікторівка Березівського району Одеської області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки потреба у постійному сторонньому догляді визначається лікарями та лікарсько-консультативними комісіями, а у деяких випадках медико-соціальними експертними комісіями.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання ним процесуальних рішень у справі.

Таким чином, зважаючи на встановлені при розгляді клопотань ризики, з урахуванням особистих характеристик обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, суд враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі суду може ускладнити проведення процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити максимальний строк тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при винесенні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що в судовому засіданні прокурором, доведено наявність, на даний час, ризиків, визначених ст. 177 КПК України, беручи до уваги дані про обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходуслід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 193-194, 196-197, 200, 314, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000337 від 04.06.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» - строком до 21 червня 2024 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому.

Копію ухвали надіслати ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 7 діб з дня наступного після її проголошення, через Миколаївський районний суд Одеської області, а особою, що утримується під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_19

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3