Житомирський апеляційний суд
Справа №295/46/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2024 року, якою продовжено відносно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , раніше несудимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 березня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що 01.01.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України. 22.02.2024 сторонам провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження. 26.02.2024 сторона захисту ознайомилася з матеріалами кримінального провадження. Отже, строк досудового розслідування закінчується 04.03.2024, на що слідчій суддя не звернув увагу, а тому вважає, що клопотання подано неуповноваженою особою, а саме : слідчим, а не прокурором в порушення вимог ч.6 ст.199 КПК України. Вказує, що ризики, на які посилався прокурор, є лише припущенням, оскільки не підтверджуються матеріалами клопотання.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 на 60 днів.

В обгрунтування клопотання зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.01.2024 близько 07-45 год. водій ОСОБА_8 у порушення вимог пункту 2.1. а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та в порушення вимог пункту 2.9. а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем Кіа Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався ним по проїзній частині вулиці Перемоги зі сторони проспекту Незалежності в напрямку вулиці Лесі Українки в м. Житомирі .

Рухаючись у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин зазначеним транспортним засобом по проїзній частині вказаної вулиці, в умовах достатньої видимості, водій ОСОБА_8 у порушення вимог пунктів 2.1. а), 2.3. б), 2.9.а), 12.3., 18.1. ПДР України, проїжджаючи перехрестя вулиць Перемоги та проспекту Незалежності в м. Житомирі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується поблизу будинку АДРЕСА_4 та позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, на якому перебувала пішохід ОСОБА_9 , проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не враховував дорожню обстановку та не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого була створена небезпека, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля марки Кіа Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вул. Перемоги в межах пішохідного переходу з ліва на право відносно руху автомобіля, та не зупинив транспортний засіб, не залишився на місці пригоди, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілій та не повідомив про дорожню-транспортну пригоду уповноважений підрозділ Національно поліції. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 2.1.а), 2.3. б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, поставивши пішохода ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, водій ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своєї бездіяльності, залишив без допомоги пішохода ОСОБА_9 , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала в небезпечному для життя стані й була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, та на керованому ним транспортному засобі з місця пригоди зник, залишивши потерпілу на проїзній частині вулиці Перемоги без допомоги, при цьому маючи реальну можливість надати їй допомогу.

За вказаним фактом 01.01.2024 внесені відомості до ЄРДР за №0000006, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

01.01.2024 ОСОБА_8 затримано о 08 год.10 хв. в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 02.01.2024 застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30.01.2024 вказану ухвалу скасовано та постановлено нову ухвалу, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29.02.2024 без визначення розміру застави.

22.02.2024 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

В обгрунтування клопотання слідчій зазначив, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 . Крім того, кримінальне провадження перебуває на стадії завершення, оскільки сторони 22.02.2024 повідомлені про завершення досудового розслідування та їм відкриті матеріали кримінального провадження.

Враховуючи стадію досудового розслідування, обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, особу останнього та наявність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчій суддя дійшов висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризикам переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, а тому дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 25.03.2024 включно, що є достатнім терміном з огляду на завершення досудового розслідування, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 176 КПК України про можливість застосування слідчим суддею запобіжних заходів під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; його репутацію; майновий стан; наявність судимостей; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та здійснив аналіз доказів, які дають достатні підстави вважати повідомлену ОСОБА_8 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України обґрунтованою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, стороною захисту не оспорюється.

Крім того, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків.

Так, наявність ризику, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за одне з яких за ч.3 ст.286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, може ухилятись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, у підозрюваного ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки.

Ризик незаконного впливу на свідків обгрунтований тим, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчиняти спроби протиправного впливу на вказаних осіб з метою зміни/відмови останніми від своїх показів, враховуючи, що вказані свідки судом ще не допитані.

З урахуванням наведеного, доводи захисника про відсутність вказаних ризиків є безпідставними. Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя вважав недоведеними ризики, передбачені п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що клопотання подано неуповноваженою особою відповідно до ч.6 ст.199 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів судового провадження, 29.02.2024 у підозрюваного ОСОБА_8 спливав строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, 23.02.2024 слідчим, за погодженням з прокурором, було подано відповідне клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Станом на 23.02.2024 тривала стадія досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не було направлено до суду. Вказані обставини в ході апеляційного розгляду підтвердили як прокурор, так і захисник.

Таким чином, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою подано слідчім за погодженням з прокурором відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України, тобто під час досудового розслідування та до направлення обвинувального акту до суду.

Доводи захисника про те, що строк досудового розслідування закінчувався 04.03.2024, враховуючи, що сторона захисту ознайомилася з матеріалами кримінального провадження 26.02.2024, а тому строк тримання під вартою продовжено підозрюваному поза межами строку досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стадія ознайомлення з матеріалами досудового розслідування полягає не лише в ознайомленні стороною захисту з матеріалами досудового розслідування, але й з необхідністю вчинення інших процесуальних дій (надання доказів сторонами кримінального провадження та інше). Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, чого слідчій суддя дотримався, враховуючи, що досудове розслідування станом на 26.02.2024 під час постановлення оскаржуваної ухвали ще не було закінчено, а сторони були повідомлені лише про завершення досудового розслідування, на що Верховний Суд неодноразово звертав увагу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки слідчого судді, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2024 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 березня 2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :