Справа №522/2774/24
Провадження №1-кп/522/1810/24
УХВАЛА

Іменем України

19 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000026 від 19.01.2024 року, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 307 ч.3 КК України,

Учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачена - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 307 ч.3 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з альтернативою внесення застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень. Клопотання мотивувала тим, що відносно обвинуваченої існують ризики, передбачені статтею 177 ч.1 п.п. 1, 5 КПК України, оскільки ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення з метою отримання доходу для існування.

Захисник заперечувала проти продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена просила змінити їй запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 березня 2024 року з можливістю внесення застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів доходів громадян та встановлено наявність ризиків, передбачених статтею 177 ч.1 п.п.1, 5 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 може переховуватися від органу досудового розслідування і суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

25 квітня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 червня 2024 року з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до статті 331 ч.3 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від суду; вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

З огляду на статтю 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, міцність соціальних зв?язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей.

Що стосується ОСОБА_3 , то суд бере до уваги, що вона обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання винуватою, може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого статтею 177 ч.1 п.1 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, слід зазначити, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останньої від суду.

Крім цього, суд вважає, що відносно ОСОБА_3 продовжує існувати ризик передбачений статтею 177 ч.1 п.5 КПК України, а саме обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою отримання доходу, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована, не має законних джерел доходу для існування.

Враховуючи обставини, що беруться до уваги при продовженні запобіжного заходу, суд бере до уваги й той факт, що ОСОБА_3 не має сталих соціальних зв?язків.

3 огляду на наведене, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 , відсутність у неї міцних соціальних зв?язків, постійного джерела доходу, суд вважає переконливими доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, наразі не зменшилися, продовжують існувати з високою ймовірністю, та обумовлюють продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченої у виді тримання під вартою.

Також, слід зазначити, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останньою від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Обставин, передбачених статтею 178 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 судом не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому суд вважає, що продовження даного запобіжного заходу обвинуваченій не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Ці злочини набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Мантурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року встановлено, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі». Таким чином, гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а явку обвинуваченого на судове засідання.

Що стосується розміру застави, то суд вважає, що достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, буде визначення її у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176, 177, 182, 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 307 ч.3 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18 серпня 2024 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинувачену, справа № 522/2774/24, провадження по справі № 1-кп/522/1810/24.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м. Одеси, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Попередити обвинувачену ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків після внесення застави, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі визначеному КПК України.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського Апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі Апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1