21.03.2024
справа № 642/1500/24
провадження № 1-кс/642/1000/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене прокурором про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, громадянина України, який на час вчинення злочину обіймав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, який зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000351 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 подала до суду клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 .

З матеріалів указаного кримінального провадження вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному № 0000351 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

30.01.2024 у спосіб, передбачений ст. 135 КПК України, повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході досудового розслідування встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно територіальний устрій та порядок утворення національно адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_6 , а також інші представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ (дали зс РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємств, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ затверджено Звернення Верховної Ради до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05.30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, зокрема Указом Президента України № 451/2023 від 26.06.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05.30 18.08.2023 на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Так, згідно наказу від 28.01.2021 № 35 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_5 , переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

Так, ОСОБА_5 вступаючи до лав Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У статті 8 Закону України «Про національну поліцію» зазначається, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Одночасно у частині 4 вказаної статі зазначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини 1 статті 18 зазначеного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

24.02.2022 збройними силами держави-агресора РФ окуповано місто Вовчанськ, Чугуївського району, Харківської області.

Так, починаючи з 09.04.2022 громадянин України ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу України, обіймаючи посаду поліцейського сектора реагування патрульної поліцій відділу поліції № 1Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, перебуваючи у місті Вовчанську, Чугуївського району, Харківської області, з метою безпосереднього надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії РФ проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацював з представниками збройних формувань РФ, які здійснили окупацію міста Вовчанськ, Чугуївського району, Харківської області, тобто вчинив державну зраду за таких обставин.

Під час вказаних подій, ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу України, діючи з вказаною метою, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради, вступивши у злочинну змову з представниками РФ, які здійснили окупацію міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, починаючи з 09.04.2022 особисто взяв участь в утворенні в інтересах держави-агресора РФ, на території тимчасово окупованого міста Вовчанськ, незаконного правоохоронного органу окупаційної влади РФ відділу поліції, таким чином здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Також, у точно не встановлені в ході досудового розслідування день та час, після 09.04.2022, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, розташованому за адресою: вулиця Торгова, 2, місто Вовчанськ, Чугуївський район, Харківська область, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, маючи можливість відмовитися, добровільно погодився активно співпрацювати з представниками окупантів та обійняти посаду «командира отделения 1 отдельного взвода патрульно-постовой службы» у незаконно створеному окупаційною владою РФ правоохоронному органі відділу поліції у місті Вовчанськ, Харківської області.

Надалі, продовжуючи активні злочинні дії спрямовані на вчинення державної зради, ОСОБА_5 , після 09.04.2022, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, обійнявши вказану посаду у незаконно створеному представниками окупаційної влади РФ правоохоронному органі відділі поліції у місті Вовчанськ, виконував незаконні вказівки представників збройних формувань РФ щодо здійснення функцій поліції на території тимчасово окупованого міста Вовчанськ, а саме: особисто забезпечував підтримання громадського порядку на території тимчасово окупованого міста Вовчанськ, безпосередньо здійснюючи патрулювання у місті разом з військовими РФ.

Крім того, виконуючи функції «полицейского патрульной службы» у незаконно створеному окупантами відділу поліції ОСОБА_5 разом з військовими окупаційної влади, одягнутий у військову форму з розпізнавальними знаками представників РФ, а саме: знак «МВД ЛНР», ніс службу на блок посту, розміщений окупантами на мосту по АДРЕСА_2 , де особисто перевіряв документи водіїв та оглядав автомобілі.

Надалі, у точно не встановлені досудовим розслідуванням день та час, ОСОБА_5 був призначений на посаду «командира отделения 1 отделения отдельного взвода патрульно-постовой служби отделения полиции № 3 (дислокация г. Волчанск) Военно-гражданской администрации Харьковской области».

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 ,, будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади РФ, шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно правоохоронного органу РФ на окупованій території України, виконання функцій представника правоохоронного органу РФ з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території АДРЕСА_2 , надавши тим самим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

10.09.2022 у ході деокупації Збройними силами України території міста Вовчанськ, Харківської області ОСОБА_5 залишив територію України та разом з військовими РФ через неконтрольовану ділянку кордону виїхав на територію країни агресора - РФ.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема:

- протоколами допиту свідків, щодо вчинення державної зради ОСОБА_5 та переходу його на бік ворога в умовах воєнного стану;

- відомостями, отриманими під час тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022, а саме: до вилученої 30.11.2022 під час обшуку у приміщенні Куп`янської окружної прокуратури Харківської області за адресою: вул. Харківська, 7, м. Куп`янськ, Харківська обл., службової документації окупаційної влади, яка свідчить про перехід на бік ворога співробітників відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, зокрема ОСОБА_5 ;

- відомостями, отриманими під час тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000132 від 08.03.2022, а саме: до вилученої 10.11.2022, 16.09.2022 та 29.09.2022 під час обшуків у приміщенні Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, службової документації окупаційної влади, серед якої є документи складені власноруч ОСОБА_5 ;

- висновком судової почеркознавчої експертизи документів № 94 від 09.11.2023, відповідно до якого, вилучені під час обшуків документі, а саме: трудовий договір, укладений між «военной гражданской администрацией Харьковской области и ОСОБА_5 » про його працевлаштування на посаду «командира отделения 1 отдельного взвода патрульно-постовой службы отделения полиции № 3 (дислокація город Волчанск) ВГА Харьковской области» та рапорти про виконану роботу складені та підписані власноруч ОСОБА_5

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_5 , опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Одночасно, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було опубліковано повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 на 12.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024.

Однак, у визначений день та час підозрюваний ОСОБА_5 до слідчого не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Згідно відповіді на доручення про проведення слідчих дій встановлено, що з 10.09.2022 після деокупації Збройними силами України території міста Вовчанськ, Чугуївського району, Харківської області ОСОБА_5 залишив територію України та разом з військовими РФ через неконтрольовану ділянку кордону виїхала на територію держави-агресора - РФ.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлені фактичні дані, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ затверджено Звернення Верховної Ради до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , для чого необхідно забезпечити явку підозрюваної до слідчого судді для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування.

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України:

1.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, самостійно навмисно не залишає її, ухиляється від явки до слідчого, не має стійких соціальних зв`язків, і відтак отримає умови, за яких зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду та і в інших областях України, і на тимчасово окупованих територіях, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного (обвинуваченого) у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Вказані обставини створюють передумови уникнути підозрюваного від кримінальної відповідальності переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

2.п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 на час вчинення злочину обіймав посаду поліцейського сектора реагування патрульної поліцій відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, знайомий з усіма свідками по провадженню, тому ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх колег, здійснити вплив на свідків, можуть погрожувати їм, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

3.п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування. В той же час остання перебуваючи на волі не буде позбавлена можливості з використанням мобільних телефонів тощо попередити інших осіб, в тому числі військових рф.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжений до теперішнього часу.

20.03.2024 постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на тимчасово окупованій території України та 10.09.2022 після деокупації Зброїними силами України території міста Вовчанськ, Харківської області залишив територію України та разом з військовими рф через неконтрольовану ділянку кордону виїхала на територію рф і підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

21.03.2024 до слідчого судді подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України це клопотання може бути подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 111 КК України, переховується від органу досудового розслідування на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тому з метою забезпечення участі підозрюваного ОСОБА_5 у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виникла необхідність у наданні дозволу на затримання останньої.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та прохав його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства та суду та продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється оскільки всупереч зазначених наказів з тимчасово окупованої території не повернувся на материкову частину України для подальшого проходження військової служби та запобігання вчиненню останнім нових злочинів проти основ національної безпеки України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 5 років. Вказана обставина органом досудового розслідування доведена.

21.03.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова направлено клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи в сукупності викладене, слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів про вчинення останнім кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, а саме позбавлення волі, з огляду на особу підозрюваного, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_5 усіх слідчих та процесуальних дій, та запобігання спробам останнього вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від органів слідства та суду, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, слід прийти до висновку про те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 . кримінального правопорушення відповідно до ст. 183 КПК України, його необхідно доставити до суду з метою розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що для розшуку ОСОБА_5 необхідно провести значну кількість процесуальних та слідчих (розшукових) дій, що займе тривалий проміжок часу, доцільно встановити термін дії ухвали на шість місяців.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 188, 189 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене прокурором про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000351 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Дозволити затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали 6 (шість) місяців з дати її постановлення.

Ухвала втрачає силу з моменту приводу підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого судді або через шість місяців із дати її постановлення, або в разі її відкликання прокурором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 21.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1