ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6185/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/11/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, неофіційно працюючого вантажником на «Кінному ринку» м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 січня 2023 року за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт, яке не відбувалося,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 січня 2023 року у виді громадських робіт, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, у виді 5 років 10 днів позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його фактичного затримання, а саме з 11 жовтня 2023 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 залишено без змін у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а після набрання вироком законної сили - скасувати.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року (остання редакція від 29 вересня 2022 року), вчинив умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова при наступних обставинах.

Так, 13 березня 2023 року приблизно о 06 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився з дозволу потерпілої ОСОБА_9 , у її квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 .

Діючи по раптово виниклому злочинному умислу, направленому на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 міцно спить, ОСОБА_7 підійшов до столу у кімнаті, де він знаходився, взяв зі столу мобільний телефон марки «НТС», моделі One M8, imei: НОМЕР_1 , вартістю згідно висновку експерта № 559 М від 22 травня 2023 року 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, електронні торгівельні ваги марки «Nokasonic NK-50 кг», вартістю згідно висновку експерта № 559 М від 22 травня 2023 року 492 (чотириста дев`яносто дві) гривні 82 копійки, поклав вказане майно у пакет та покинув місце вчинення злочину, тим самим викравши вказане майно.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав за необхідне для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне викрадення чужого майна, та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 1492 (одна тисяча чотириста дев`яносто дві) гривні 82 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.69КК України.

Апелянт вказує про те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, не намагався ввести слідство в оману, у зв`язку з чим, розгляд справи у суді проводився в спрощеному провадженні.

Обвинувачений просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що він є сиротою, а також його скрутне становище у зв`язку з втратою документів та постійного заробітку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим та просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому апеляційним судом, відповідно до ст.404 КПК України, не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме, суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не відбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 січня 2023 року у виді 100 годин громадських робіт, вчинив кримінальне правопорушення через незначний час, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, та, знаючи, що за вчинення злочину неодмінно настає кримінальне покарання, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши новий тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_10 , а тому колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що останній має намір стати на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт, у тому числі щире каяття, вже були враховані судом при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст.185 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст.69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що викрадення чужого майна було вчинено через скрутне становище, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки перелік викраденого майна, а саме електронні торгівельні ваги та мобільний телефон не є предметами першої необхідності та не є предметами, які забезпечують життєдіяльність людини.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного покарання у зв`язку з тим, що він втратив постійне місце мешкання внаслідок військової агресії рф проти України, оскільки з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становище, в тому числі люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді: