Справа № 282/518/24
Провадження № 1-кс/282/162/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

селище Любар

Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю: прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого у даному кримінальному провадженні - заступника начальника ВП - начальника СВ Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2024 року до слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області надійшло клопотання слідчого у даному кримінальному провадженні - заступника начальника ВП - начальника СВ відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 12 квітня 2024 року приблизно о 15 год. ОСОБА_4 перебуваючи у одній із кімнат житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , де також знаходилася ОСОБА_7 , яку ОСОБА_4 попередньо запросив до себе додому, після спільного вживання їжі та алкогольних напоїв, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення з ОСОБА_7 дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в її тіло, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив зазначені дії з наступних обставин.

Так з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 діючи умисно, замкнувшись у одній із кімнат житлового будинку, застосовуючи фізичне та психологічне насильство, роздягнув ОСОБА_7 , оголивши її, після чого всупереч її волі, усвідомлюючи відсутність інших осіб, які могли б припинити його злочинні дії щодо потерпілої, з метою задоволення своєї особистої статевої потреби, застосовуючи психологічне насильство, а саме: погрожуючи ножем, якого приставляв до шиї потерпілої ОСОБА_7 , тим самим подолавши опір потерпілої, примусив останню вчинити дії сексуального характеру пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, ОСОБА_4 вжив дії з подолання фізичного опору ОСОБА_7 , а саме застосував фізичну силу відносно останньої та психологічне насильство, яке виразилось у погрозі фізичною розправою та вбивством, утримуючи її кінцівки та різні частини тіла, чим створював умови для вчинення статевого акту, однак не змусивши здійснити статевий акт за допомогою власних геніталій (статевого члена), тому за допомогою пальців рук вагінально та анально проник в тіло ОСОБА_7 , а також неодноразово здійснював оральне проникнення у тіло всупереч волі ОСОБА_7

12 квітня 2024 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

13 квітня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

В клопотанні слідчим вказано, що аналіз зібраних на даному етапі досудового розслідування доказів свідчить, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від 3 до 5 років.

Також вказано, що встановлені ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання за вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, може незаконно впливати на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час в ході досудового розслідування не допитані та покази, яких мають істотне значення в даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання будь-яким спробам переховуватися від органів досудового розслідування і суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та забезпечення можливості виконання судових рішень, слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених главою 18 КПК України, не буде достатнім для запобігання ризикам зазначеним вище.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 вину у вчиненому не визнав та пояснив, що він не погрожував ножем ОСОБА_7 та не примушував її до дій сексуального характеру, в статевий зв`язок з потерпілою не вступав. Просив суд не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та вказав, що останнім не доведено ризиків того, що підозрюваний може впливати на свідків чи потерпілу та переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1); незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п.3); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4).

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Органом досудового розслідування 13 квітня 2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.«с» ч.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини, законним є арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Окрім цього, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України, відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86; 26 червня 1991).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Феррарі- Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37,15) зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а саме: що злочин, передбачений ч.1 ст.152 КК України відноситься до не тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, підозрюється у вчиненні злочину проти особи з інвалідністю ІІ групи, неодружений, непрацюючий, слідчий суддя вважає, що існує реальний ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, тому наявні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, та запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні.

Будь-яких перешкод за віком чи станом здоров`я для тримання під вартою слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого він підозрюється вчинений із застосуванням насильства.

Керуючись ст.176 - 178, 183,194,196,197,208, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого у даному кримінальному провадженні - заступника начальника ВП - начальника СВ відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Строк тримання під вартою для ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 19 години 30 хвилин 12 квітня 2024 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено о 12 год. 45 хв. 16.04.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1