Справа № 932/2780/24
Провадження № 1-кс/932/885/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сердар, Туркменістан, за національністю - Туркмен, громадянина Туркменістану, із вищою освітою, офіційно працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване наступним. Так, у провадженні слідчого відділу Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001097 від 29.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , 29.03.2024 приблизно о 15 год. 40 хв., перебуваючи на платформі № 25 «Центрального Автовокзалу м. Дніпро» за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що на всій території України Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-Х введено воєнний стан, який діяв станом на 29.03.2024, побачив біля вищевказаної платформи потерпілого ОСОБА_10 , у якого при собі, на поясі, була сумка чорного кольору з грошовими коштами, яка належить останньому.

В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), в умовах воєнного стану та останній визначив об?єктом свого злочинного посягання майно ОСОБА_10 , а саме сумку чорного кольору з грошовими коштами.

Перебуваючи у зазначеному місці та час, ОСОБА_9 реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного, підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 зі спини, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а саме завдавши кілька ударів в область голови потерпілого ОСОБА_10 , та розпиливши йому в обличчя газовий балончик, подавивши таким чином волю потерпілого та можливість чинити опір, діючи умисно, з корисливих мотивів в період воєнного стану, усвідомлюючи те, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_10 , відкрито, шляхом ривку, викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме - чорну сумку з грошовими коштами в розмірі 13100 гривень та 900 доларів США. Після чого, ОСОБА_9 з викраденим майном та грошовими коштами залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 48399 гривень, 26 копійок.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_9 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадені чужого майна (грабіж) вчиненому в умовах воєнного стану.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Туркменистану, м. Сердар, громадянин Туркменистану.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до висновку про застосування до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виняткового запобіжного заходу із визначенням застави, оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин, підозра є обґрунтованою, а також встановлені ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково та пояснив, що потерпілий забрав у нього телефон, тому він з метою забрати телефон собі, взяв у ОСОБА_10 сумку - барсетку, яку навіть не відкривав. Майно він взяв як гарантію повернення власного мобільного телефону. Факт розпилення в обличчя потерпілому газового балончику підтверджує. Інше насильство до потерпілого не застосовував. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати домашній арешт.

Вислухавши пояснення учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою може вважатися таким, що здійснюється відповідно до «процедури, встановленої законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце певні процесуальні порушення у провадженні щодо винесення рішення про тримання під вартою, проте визнали тримання під вартою правомірним («Еркало проти Нідерландів» (Erkalo v. the Netherlands), §§ 55-56). Таким чином, навіть недоліки в рішенні про тримання під вартою не обов`язково тягнуть за собою незаконність відповідного періоду тримання під вартою за змістом частини 1 статті 5 («Єчус проти Литви» (Jeиius v. Lithuania), § 68; «Бенхем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), §§ 42-47).

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 стосується фізичної свободи людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі. ЇЇ положення не стосуються звичайних обмежень свободи пересування, які регулюються статтею 2 Протоколу № 4 («Де Томмазо проти Італії (De Tommaso v. Italy [GC]), § 80; «Крянге проти Румунії» (Creangг v. Romania [GC]), § 92; «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), § 58).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області 29.03.2024 внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_9 , 29.03.2024 приблизно о 15 год. 40 хв., перебуваючи на платформі № 25 «Центрального Автовокзалу м. Дніпро» за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, реалізуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 зі спини, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а саме завдавши кілька ударів в область голови потерпілого ОСОБА_10 , та розпиливши йому в обличчя газовий балончик, подавивши таким чином волю потерпілого та можливість чинити опір, діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривку, викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме - чорну сумку з грошовими коштами в розмірі 13100 гривень та 900 доларів США. Після чого, з викраденим майном та грошовими коштами залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Причетним до скоєння даного кримінального правопорушення є гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сердар, Туркменістан.

29.03.2024 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30.03.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви від 29.03.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 29.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом огляду речей від 29.03.2024 за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом обшуку автомобіля «Honda accord» від 29.03.2024;

?протоколом затримання ОСОБА_8 від 29.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 29.03.2024; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 29.03.2024; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_12 ; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 29.03.2024; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_13 ; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 29.03.2024 за участю свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 29.03.2024; повідомлення про підозру від 29.03.2024; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Таким чином, зібраних матеріалів достатньо для висновку про причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованого злочину. Так, свідки упізнали ОСОБА_5 як особу, яка відкрито заволоділа майном потерпілого. Також свідки, зокрема, працівники таксі, водії та інші особи на вокзалі, бачили як ОСОБА_15 чіплявся кілька разів до потерпілого, застосував до нього газовий балончик, наніс кілька ударів в обличчя ОСОБА_10 , а через деякий час наніс удар в область задньої частини голови потерпілого, та шляхом ривку зірвав сумку ОСОБА_10 , яка висіла на поясі, та в якій були грошові кошти. Такі показання також надані потерпілим, та узгоджуються з іншими матеріалами клопотання.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, слід відмітити, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, мінімальна межа покарання 7 років, а максимальна - 10 років, тому розуміючи тяжкість покарання, яка загрожує у випадку визнання його вини, може переховуватись від слідства й суду, тому цей ризик вважаю доведеним.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний знає місце проживання потерпілого, а враховуючи неприязні відносини, що між ними склались, ОСОБА_15 може вдатись до погроз, шантажу, обману чи підкупу потерпілого, з метою змінити ним свої показання, що може завдати істотної шкоди кримінальному провадженню. Отже, цей ризик також є доведеним.

З урахуванням особи підозрюваного, тяжкості злочину, застосування насильства до потерпілого, вчинення злочину в співучасті та в умовах воєнного стану, вважаю можливим застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інші запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

Наявність офіційного місця роботи та утриманців не буде стримувати ОСОБА_8 від переховування, оскільки останній є громадянином іншої держави, має лише посвідку на проживання в Україні, тож зможе безперешкодно покинути територію України. Водночас наявність дитини не є стримуючим фактором, оскільки ризик впливу на потерпілого в умовах застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, не усувається.

Відтак, тримання під вартою є виправданим, з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості злочину та обставин кримінального провадження.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки матеріалами клопотання підтверджується, що підозрюваний застосував насильство до потерпілого, вважаю можливим не визначати заставу у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Заставу у даному кримінальному провадженні не визначати.

Строк дії ухвали встановити до 26.05.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1