справа № 208/684/24
№ провадження 1-кс/208/607/24
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР №0000132, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянин України, який має професійно-технічну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 02.11.2023 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 5 років; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,-

встановив:

Слідча звернулася із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000132 від 27.01.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просив:

застосувати в межах кримінального провадження № 0000132 від 27.01.2024 у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що в провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000132 від 27.01.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, в межах якого 29.03.2024 року пред`явлено підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно під час іспитового строку вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 КК України.

23.01.2024 приблизно о 22.00 год (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 перебував на сходовій клітці біля квартири АДРЕСА_2 , та виявив, що двері вказаної квартири відчинені. В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник протиправний умисел, спрямований на проникнення до вказаної квартири та таємне викрадення звідти будь-якого цінного майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, перебуваючи в зазначений час в вказаному місці, усвідомлюючи, що він діє в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), керуючись корисливим мотивом, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, ОСОБА_6 через відчинені двері проник до вказаної квартири, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на викрадення будь-якого цінного майна з квартири, зайшов до однієї з кімнат, де, діючи повторно, таємно викрав з полиці шафи мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» модель «9C Twilight 2GB RAM 32GB ROM», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 784,00 грн, який належав потерпілому ОСОБА_7 .

Заволодівши вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 784,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 23.01.2024 приблизно о 22.00 год (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , незаконно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в одній із кімнат на полиці шафи виявив чоловічий гаманець, відкривши який, виявив у ньому платіжну банківську карту, емітовану АТ «А-Банк» до розрахункового рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник протиправний умисел, спрямований на викрадення вказаної банківської карти, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи протиправний та таємний характер свого діяння, а також розуміючи, що банківська карта є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором, з корисливих мотивів, викрав офіційний документ, а саме банківську карту, емітовану АТ «А-Банк» до розрахункового рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_7 .

Утримуючи банківську карту при собі, ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення залишив.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, 24.01.2024 приблизно о 22.00 год ОСОБА_6 перебував біля вокзалу станції Кам`янське-Пасажирське за адресою: Дніпропетровська обл.,

м. Кам`янське, пр. Свободи, буд. 107, та мав при собі раніше викрадену банківську карту, емітовану АТ «А-Банк» до розрахункового рахунку

№ НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на таємне, із корисливого мотиву, викрадення з банківського рахунку ОСОБА_7 грошових коштів, шляхом їх отримання у готівковій формі в банкоматах міста з використанням вищевказаної банківської картки.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 24.01.2024 о 22.21 год, 22.50 год. та 22.53 год., керуючись корисливим мотивом, розуміючи, що своїми діями здійснює незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), за допомогою раніше викраденої банківської карти через банкомати АТ КБ «ПриватБанк», що розташовані за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 , здійснив зняття належних потерпілому ОСОБА_7 грошових коштів на суми 1000,00 грн, 8000,00 грн та 8000,00 грн відповідно.

Заволодівши викраденими грошовими коштами, ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 17000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення може намагатись:

переховуватись від органу досудового розслідування та / або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), так як підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків (офіційно зареєстрованого шлюбу, офіційного працевлаштування, є особою раніше судимою, тощо), крім цього останній підозрюється у вчиненні, зокрема, тяжких злочинів. При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та / або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у вигляді втечі. Вказане свідчить, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - не встановлено. Окрім того після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, останній залишив місце свого проживання та втік у невідомому напрямку. На даний момент підозрюваний вже переховується від органу досудового розслідування.

вчините інше кримінальне правопорушення майнової спрямованості (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), так як підозрюваний ОСОБА_6 не має постійного місця роботи та заробітку, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього, не має міцних сталих соціальних зв`язків, що вказує на те, що він й у подальшому буде вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з корисливих мотивів. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень під час звільнення від відбування покарання з випробуванням під час встановленого судом іспитового строку. Отже, може продовжувати свою протиправну діяльність. Орган досудового розслідування вважає, що кримінальні правопорушення за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, становлять небезпеку для майна громадян. Отже, існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини.

незаконно впливати на потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), так як перебування підозрюваного ОСОБА_6 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 є сусідами. Враховуючи те, що підозрюваний, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого, безперешкодно спровокувати та викликати у нього бажання відмовитись від наданих показань, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо. Крім того, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Вважаю, що ризик прийняття підозрюваним спроб незаконного впливу на потерпілого, враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, який безпосередньо судом не допитаний, з метою переконання або змушення останнього надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Так, застосування особистого зобов`язання жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

Для застосування особистої поруки, згідно із ст. 180 КПК України потрібна наявність поручителів. На теперішній час жодна особа не виявила наміру бути поручителем підозрюваного;

Домашній арешт не є дієвим, оскільки підозрюваний може вчиняти нові кримінальні правопорушення, та безперешкодно переховуватись від органу досудового розслідування. Окрім того, на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан. Таким чином, зважаючи на дію режиму воєнного стану на всій території України, що виражається у тому числі запровадженні комендантської години, для осіб, що проживають у м. Кам`янське Дніпропетровської області з 00:00 год. до 05:00 год., що у свою чергу і так зобов`язує не залишати місце свого мешкання, тому застосування у цьому випадку домашнього арешту в нічній час є не зовсім доцільно.

Обставини, викладені вище, вказують на те, що до підозрюваного необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 183 КПК України, так як жодний із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків з причин, викладених нижче. Враховуючи те, що підозрюваний не дотримується покладених на нього обов`язків, у органа досудового розслідування наявні підстави вважати, що він й у подальшому не буде дотримуватись покладених на нього обов`язків. Це вказує на те, що він у разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного із примусовим позбавленням волі, він у подальшому буде вчинювати подібні кримінальні правопорушення. Таким чином жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з примусовим позбавленням волі підозрюваного, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, так як обставини, наведені вище, вказують на те, що підозрюваний добровільно не дотримується та не буде дотримуватись у подальшому покладених на нього законодавством обов`язків.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєва відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є «несуровою» формою ізоляції підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи всі фактори в сукупності, а саме враховуючи характер особи, її моральність, рід занять, майновий стан, сімейні зв`язки та усі види зв`язків з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, орган досудового розслідування дійшов висновку що чином жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурором та слідчим підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, так і кримінального проступку за ч. 1 ст. 357 КК України, під час перебування останнього на іспитовому строку встановленого Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.11.2023 року, про те це не зупинило злочинну діяльність підозрюваного, який знов підозрюється у скоєнні корисного злочину, пов`язаного із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, скоєне повторно, що свідчить що на шлях виправлення він не став. Обґрунтованість підозри на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а саме: протоколів допиту потерпілого, свідків, протоколом огляду місця події, протоколами тимчасового доступу, банківськими відомостями про списання грошових коштів з рахунку потерпілого, видачею банківської картки, постановою про визнання речовими доказами, постановами про визнання речовими доказами предметів. Крім того, виходячи з характеризуючих даних на особу підозрюваного, який неодноразово судимий за корисні злочини, має не зняту та не погашену в передбаченому законом порядку, що свідчить що ним може бути продовжено скоєння кримінальних правопорушень, здійснено вплив на потерпілого, а також враховуючи характеризуючи данні на особу підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. Крім того, у останнього відсутнє місце роботи, доходи, та сталі соціальні зв`язки, а тому заявлені ризики є актуальними, і визначені як ризики передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1,3, 5, ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними. Проте при обранні запобіжного заходу також просять застосувати альтернативний запобіжний захід на підставі п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України у виді застави визначив її розмір - вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході розгляду клопотання не оспорюючи фактичні дані щодо обставин подій в яких він підозрюється та її обґрунтованості, просив застосувати до нього домашній арешт, за місцем його фактичного проживання, наголошуючи що він розкаюється у скоєному і бажає відшкодувати шкоду потерпілому.

Захисник вважала що клопотання не підлягає задоволенню, так як прокурором до клопотання не долучені докази на підтвердження заявлених ризиків. Тим більш підозрюваний не ухилявся від явки до слідчого, не здійснював впливу на потерпілого, а навпаки має намір на відшкодування шкоди потерпілій особі, має місце проживання, а тому домашній арешт забезпечить його процесуальну поведінку та надасть змогу відшкодувати шкоду потерпілому.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено під час розгляду клопотання, 29.03.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000132 від 27.01.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, прокурор та слідчий підтримуючи клопотання посилаються на підтвердження обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, який є тяжким, а саме: витягу з ЄРДР яким зареєстроване кримінальне провадження, заявою-повідомленням про скоєний злочин, показами потерпілої особи, протоколами огляду місця події та предметів, речовими доказами, заявою про видачу мобільного телефону потерпілого, та іншими доказами за їх сукупності.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Так, згідно до вимог ст. 178 КПК України, враховується, що в ході розгляду клопотання, встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, який має незняті та непогашені в передбаченому законом порядку судимості за корисні злочини, та на час події, знаходиться на іспитовому строку встановленому за Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, та знов підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення як злочину майнової спрямованості, що підтверджує що останній на шлях виправлення не став та знов підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, у разі доведення його винуватості в межах даного кримінального провадження, яке згідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення полі від 5до 8 років, тобто реальне покарання.

Посилання сторони захисту щодо не доведення прокурором заявлених ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливості перебування підозрюваного на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, передбачає наявність можливості проживати за певною адресою підозрюваного, так і забезпечення його життєвих потреб під час перебування на такому запобіжному заході, проте як встановлено під час розгляду клопотання підозрюваний у м. Кам`янське проживає один, не має родини та осіб які б взяли на себе тягар по його забезпеченню.

Крім того, заявлений ризик можливого продовження скоєння інших кримінальних правопорушень, не можна виключити, враховуючи встановлені фактичні данні, що виключає можливість забезпечення дотримання підозрюваним процесуальної поведінки, на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, так як ризик скоєння іншого кримінального правопорушення оцінюється як реальний.

Також, слідчий суддя враховуючи характеризуючи данні на підозрюваного, вважає доведеними ризики заявлені прокурором як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, так і можливого впливу на потерпілу особу, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо.

А тому враховуючи всі встановлені фактичні обставини, обґрунтованість підозри, клопотання та матеріали подані в обґрунтування підозри та клопотання, на підтвердження заявлених ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 4 ст. 185 КК України, як тяжкого злочину, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідним при обранні запобіжного заходу визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 3028* 80 = 242240 гривень 00 копійок.

На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186 КПК України, -

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, як підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000132 від 27.01.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме по 25 травня 2024 року, включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок , після внесення якої він підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, невиконання яких тягне можливість з астосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

1)Прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду, в межах даного кримінального провадження

2)Не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду

3)Повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи

У клопотанні сторони захисту відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1