КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2710/2024
ЄУН: 758/1857/20 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 14 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу необґрунтованою та такою, що постановлена з грубим порушенням процесуальних норм, в інтересах кожного з обвинувачених подав апеляційні скарги, в яких просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою кожному з обвинувачених змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, а саме: домашній арешт з забороною покидати місце проживання у період з 22 год. до 6 год., чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

Захисник зазначає, що прокурором у клопотанні про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу зазначено про наявність двох ризиків: переховування від суду та вплив на свідків та потерпілих. Окрім того, у судовому засіданні прокурор обґрунтовував сам ці ризики.

Однак, суд в оскаржуваній ухвалі, окрім вказаних ризиків, зазначив про наявність ризиків перешкоджання судовому провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, як зазначив захисник, з указаного рішення вбачається, що суд самостійно, без будь-яких доказів, визначив ризики, які, нібито, існують, та при цьому взагалі їх не обґрунтував. Більш того, як наголошує захисник, своїми рішеннями суд показує, що ризики він вибирає навмання, незалежно від попередньо встановлених та незалежно від доводів сторін. Отже, як зазначає захисник, фактично суд виступає стороною обвинувачення, визначаючи самостійно ризики, не обґрунтовуючи їх, що виходить за межі судової функції та є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Окрім того, захисник стверджує, що суд уникає ретельної перевірки дотримання вимог закону під час затримання кожного з підзахисних без ухвали слідчого судді, а відносно ОСОБА_8 і без внесення відомостей до ЄРДР, відсутності обґрунтованої підозри, ризиків; не спростував доводів захисту щодо відсутності підстав продовження запобіжного заходу.

Захисник зазначає, що суд не дослідив жодних доказів на підтвердження ризиків, застосував дискримінацію до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не врахував тривалість перебування їх під вартою, не обґрунтував невизначення розміру застави, не розглянувши навіть таку можливість.

Захисник акцентує увагу на тому, що ОСОБА_8 , не погоджуючись із затриманням та довготривалим триманням під вартою, через свого представника подав до Європейського суду з прав людини скаргу. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини проголосив рішення у справі «Горбачов та інші проти України» по низці скарг, серед яких і скарга ОСОБА_8 .

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не вказав про наявність цього рішення ЄСПЛ та не врахував його при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисником в апеляційних скаргах заявлено про проведення апеляційного розгляду без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що 12 лютого 2020 року з Київської місцевої прокуратури № 7 до Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0003381 від 23 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 - за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено суддю - ОСОБА_9 , який рішенням ВРП від 13 квітня 2021 року звільнений у відставку.

16 квітня 2021 року здійснено повторний автоматизованого розподілу судової справи між суддями та визначено головуючу суддю - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим судовий розгляд розпочатий спочатку.

Станом на теперішній час справа перебуває на стадії допиту свідків та потерпілих, які через запроваджені у 2020 та 2021 роках карантинні обмеження та оголошення у 2022 року в Україні воєнного стану, тривалий час не з`являються в судові засідання. З метою запобігання ситуацій щодо неявки свідків судом приймались рішення про їхній привід та направлялись на виконання в поліцію та для здійснення контролю в прокуратуру.

Окрім того, причинами відкладення судових засідань, що вплинуло на тривалість розгляду справи, є: оголошення перерв у зв`язку з неявками прокурора, свідків, захисників, потерпілих, хворобою суддів, захисників, нездійсненням доставки або затримкою доставки до суду обвинувачених, що тримаються під вартою, повітряні тривоги, знеструмлення будівель суду, ракетні удари. Періодичність призначення судових засідань складає 2 засідання на місяць.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що 22 вересня 2019 приблизно о 22.50 год., перебуваючи на Контрактовій площі у місті Києві, у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, спільно вживали спиртні напої та в цей час помітили групу раніше незнайомих осіб. У подальшому в обвинувачених виник спільний злочинний умисел на вчинення очевидного грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, у тому числі з застосуванням насильства, з заподіянням потерпілим особам тілесних ушкоджень. Діючи з метою показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження сторонніх осіб шляхом завдання фізичного болю та заподіяння тілесних ушкоджень, публічно та очевидно, у громадському місці, з демонстративним приниженням потерпілих осіб, застосовуючи при ньому нецензурну лексику, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на Контрактовій площі у місті Києві у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, приблизно о 22.35 год., підійшовши до раніше незнайомого ОСОБА_10 , почали чіплятись до останнього з приводу його зовнішнього вигляду, при цьому, висловлюючись нецензурною лайкою в адресу останнього, маючи на меті публічне приниження ОСОБА_10 , провокуючи таким чином конфлікт. У подальшому, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи реальну небезпеку власних дій, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, діючи групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повалили на землю ОСОБА_10 та почали наносити численні удари ногами останньому в область голови та тулуба, усвідомлюючи очевидність та публічність власних злочинних діянь для чисельних сторонніх осіб. У цей час ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та інші громадяни, які з метою припинення протиправних дій обвинувачених та надання допомоги своєму товаришу ОСОБА_10 , підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , попросили заспокоїтись та припинити протиправні дії. Однак, ОСОБА_7 почав поводити себе ще агресивніше та наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_11 , ніяким чином не зреагувавши на втручання інших громадян, які спробували зупинити їх, а, навпаки, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилися в безпричинному спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим, ігноруванні елементарних правил поведінки, вираженні явної зневаги до оточуючих в громадському місці, зухвало виражаючи своє бажання принизити потерпілих, а також, незважаючи на те, що їх протиправні дії також намагалися зупинити інші громадяни, продовжили діяти групою осіб з метою продовження вчинення хуліганських дій. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_11 спричинено легкі тілесні ушкодження у виді синця на шкірі нижньої губи справа. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_12 , цинічно наказав йому зняти окуляри, публічно принижуючи його гідність, усвідомлюючи суспільну небезпечність власних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, одразу наніс ОСОБА_12 два удари кулаком правої руки в обличчя. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_12 спричинено легкі тілесні ушкодження у виді забою нижньої щелепи та забою виличної кістки. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи очевидно для сторонніх громадян, не намагались приховати свої злочинні дії, а, навпаки, з особливою зухвалістю демонстрували свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та законних прав та інтересів громадян. Так, ОСОБА_11 з метою збереження власного життя та здоров`я намагався припинити протиправні суспільно-небезпечні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак останні з хуліганських спонукань, діючи з очевидною як для них самих, так і для потерпілих та інших сторонніх осіб, особливою зухвалістю, тривалий час уперто не припиняли наносити численні удари ОСОБА_11 та іншим громадянам, розуміючи настання небезпечних наслідків у виді шкоди здоров`ю, висловлювали нецензурною лайкою погрози фізичною розправою в адресу всіх оточуючих, порушували громадський порядок та таким чином протиставили себе останнім, самостверджуючись за рахунок приниження потерпілих та інших громадян.

Крім цього, 22 вересня 2019 року приблизно о 23 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебуваючи на Контрактовій площі у місті Києві, у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, спільно вживали спиртні напої, після чого приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт із перехожими, які відпочивали в той час на Контрактовій площі, при цьому висловлюючи в їх адресу погрози нецензурною лайкою. У подальшому даний конфлікт переріс у штовханину та бійку з перехожими. У цей час до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_13 , який намагався припинити дії ОСОБА_7 та заспокоїти останнього. Однак, у цей момент у ОСОБА_7 на ґрунті виниклої з хуліганських спонукань особистої неприязні виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді шкоди здоров`я, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на Контрактовій площі у м. Києві, приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 умисно наніс удар кулаком правої руки у підборіддя знизу, від чого потерпілий втратив свідомість та впав на бруківку на спину, внаслідок чого ОСОБА_13 заподіяні:важка черепно-мозкова травма: забійна рана, підшкірний крововилив потиличній ділянці: гостра субдуральна гематома (крововилив між твердою і павутинною оболонками) над лівою гемісферою (скроне-лобно-тім`яній ділянці) головного мозку, субарахноїдальний крововилив (між павутинної м`якою мозковою оболонкою головного мозку) зі здавленням лівого бокового шлуночка, компресійно-дислокаційний синдром, кома II, яка ускладнилась ішемією головною мозку та стволових виділів головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Крім цього, 23 вересня 2019 року приблизно о 00.00 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, неподалік від супермаркету «Фуршет». У цей час поруч з входом до вказаного супермаркету вони помітили раніше незнайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . У цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Діючи з метою показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження ОСОБА_14 та ОСОБА_16 шляхом завдання останнім фізичного болю та тілесних ушкоджень публічно у громадському місці, з демонстративним приниженням зовнішності потерпілих, застосовуючи при цьому нецензурну лексику та погрози вбивством, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали чіплятися до останнього, смикаючи його за бороду та висловлюючись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_14 , демонструючи власну перевагу, провокуючи таким чином конфлікт та принижуючи останнього. У подальшому, перебуваючи біля магазину «Фуршет» за адресою м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, приблизно о 00.05 год., діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи реальну небезпеку власних дій, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, діючи групою осіб, ОСОБА_7 повалив на землю ОСОБА_14 та, сівши на нього, почав душити останнього. У цей час ОСОБА_8 , підтримуючи дії спільника, почав наносити численні удари ногами ОСОБА_14 в область голови та тулуба. У цей час ОСОБА_15 з метою припинення протиправних дій злочинців та надання допомоги своєму товаришу ОСОБА_14 , відтягнув ОСОБА_8 від останнього, однак, ОСОБА_8 почав поводити себе ще агресивніше, повалив на землю ОСОБА_15 та наніс останньому численну кількість ударів руками та ногами в область тулуба. При цьому дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно супроводжувалися погрозами застосування ножа та застосуванням ними фізичної розправи. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з метою збереження власного життя та здоров`я намагались припинити протиправні суспільно небезпечні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, останні з хуліганських спонукань, діючи з очевидною як для них самих, так і для потерпілих та інших сторонніх осіб, особливою зухвалістю, тривалий час уперто не припиняли наносити численні удари ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , висловлювати нецензурною лайкою погрози фізичною розправою із застосування ножа, порушувати громадський порядок та таким чином протиставили себе останнім, самостверджуючись за рахунок приниження потерпілих та завдання шкоди здоров`ю. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_14 спричинено легкі тілесні ушкодження у виді синців у правій завушній ділянці, на передній черевній стінці зліва на рівні пупця; садна - по передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, а потерпілому ОСОБА_15 спричинено легке тілесне ушкодження у виді синця в лівій підочній ділянці.

Крім цього, 23 вересня 2019 року у період часу з 01.00 год. по 03.00 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, 30, в підземному переході. У цей час вони помітили раніше незнайомого ОСОБА_17 , який перебував у приміщенні кіоску № 35, облаштованому для продажу мобільних аксесуарів, вільний доступ сторонніх осіб до якого обмежений. У цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. З метою реалізації злочинною умислу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову без розподілу злочинних ролей. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу та протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пройшовши слідом за потерпілим до приміщення кіоску, зачинивши за собою двері та позбавивши потерпілого можливості покинути приміщення, ОСОБА_8 взяв зі столу складний ніж, при цьому відкривши лезо ножа, почав розмахувати ним перед ОСОБА_17 , демонструючи власну перевагу над останнім з метою протиправного заволодіння майном потерпілого, почав висловлювати потерпілому погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, які ОСОБА_17 сприймав реально, побоюючись за своє життя та здоров`я. Продовжуючи та переслідуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловили вимогу передати їм майно, яке знаходилось в приміщенні кіоску, а саме, годинник наручний чоловічий вартістю 200 грн.; годинник наручний чоловічий у кількості 5 штук вартістю 200 грн. загальною сумою 1000 грн.; стерео гарнітура вартістю 150 грн.; стерео гарнітури вартістю 66,25 грн. в кількості 3 шт.; стерео гарнітура вартістю 373,15 грн.; маніпулятор вартістю 24,36 грн.; маніпулятор вартістю 54,49 грн.; мобільний телефон вартістю 340 грн.; мобільний телефон вартістю 280 грн.; складний ніж, вартість якого встановити неможливо; куртку чоловічу зеленого кольору з каптуром, двома накладними кишенями, застібка - кнопки, вартістю 185,25 грн., стартовий пакет Vodafon Joice (проплачений)у кількості 2 штук вартістю 80 грн. загальною вартістю 160 грн.; стартовий пакет Vodafon Joice (не проплачений) вартістю 30 грн. Після чого ОСОБА_17 , сприймаючи погрози реально, злякавшись за своє життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вищевказане майно. Окрім того, ОСОБА_8 заволодів вказаним складним ножом, який взяв зі столу ОСОБА_17 , та надалі, прямуючи до виходу, ОСОБА_8 помітив куртку зеленого кольору, яка належала ОСОБА_17 , та також заволодів нею. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з майном потерпілого з місця вчинення злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на суму 2996,60 грн.

Прокурор у клопотанні, з урахуванням обставин справи, того, що на даний час неможливо закінчити судовий розгляд, однак, у кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, просив продовжити кожному з обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому прокурор вказує, що на даний час існують ризики переховування обвинувачених від суду та впливу на потерпілих та свідків.

На переконання прокурора, на наявність вказаних ризиків відносно ОСОБА_7 вказує те, що обвинувачений не працює, у нього відсутні соціальні зв`язки, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, розмір збитків, заподіяний кримінальними правопорушеннями. Ризик переховування, як зазначає прокурор, підтверджується тим, що обвинувачений безпосередньо після вчинення кримінальних правопорушень змінив зовнішність, поголивши бороду та вуса, розуміючи, що свідки запам`ятали особливі прикмети злочинців, що правоохоронні органи будуть здійснювати пошук злочинців за особливими прикметами, тобто, дії обвинуваченого були продумані та прораховані з тією метою, щоб не бути викритим у вчиненні злочину. На переконання прокурора, такі дії ОСОБА_7 вказують на те, що останній після зміни запобіжного заходу на більш м`який продовжить здійснювати спроби до переховування від суду.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначив про відсутність соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим. Прокурор наголошує, що наявність ризику переховування з боку обвинуваченого підтверджується тим, що безпосередньо після вчинення злочинів ОСОБА_8 залишив фактичне місце проживання у м. Києві, зібравши власні речі, покинув територію м. Києва з метою переховування, виїхавши на територію Житомирської області, однак на трасі Київ-Чоп був затриманий; що дії ОСОБА_8 були продумані та прораховані з тією метою, щоб не бути викритим у вчиненні злочинів, а тому, як зазначає прокурор, останній у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який продовжить здійснювати спроби для переховування від суду.

Про наявність ризику впливу з боку кожного з обвинувачених на потерпілих та свідків, на переконання прокурора, свідчить той факт, що майже кожний з потерпілих, надаючи показання, вказували про те, що й досі побоюються за своє життя та здоров`я, що в адресу кожного висловлювались погрози фізичної розправи.

За наведених обставин прокурор вважає, що перебування на волі ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто, умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, може призвести до вчинення інших злочинів, зокрема, відносно потерпілих та свідків, оскільки обвинувачений погрожував їм саме такими наслідками, що зможе призвести до зміни чи викривлення ними своїх показань, так як більша частина з них показання в судовому засіданні ще не давала.

Щодо перебування на волі ОСОБА_8 , то прокурор зазначає, що під час вчинення злочинів обвинувачений застосовував та погрожував застосуванням фізичного насильства потерпілим, свідкам та стороннім особам з метою залякування, а тому, перебуваючи на волі, матиме можливість з метою ухилення від відповідальності продовжити таку саме поведінку відносно потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

На переконання прокурора, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання кожного з них винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів, з урахуванням встановлених обставин, станом на даний час ризики не зменшились та продовжують існувати.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечив щодо клопотань прокурора про продовження обраних запобіжних заходів обвинуваченим, вважаючи за можливе змінити кожному з обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені підтримали позицію захисника.

Вирішуючи питання про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке обрання можливе та виправдане.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

За результатами розгляду клопотань прокурора оскаржуваною ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно кожного з обвинувачених.

Суд першої інстанції за результатами розгляду клопотань прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали, враховуючи конкретні обставини справи та дані про особи обвинувачених, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжні заходи, обрані кожному з обвинувачених у вигляді тримання під вартою за доцільне продовжити їх застосування, оскільки на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними інкримінованих їм злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, законних представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених є недостатнім, а, окрім того, утримання обвинувачених під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведено наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Так, з наявних даних встановлено і не заперечується в апеляційній скарзі захисника, питання продовження строку тримання кожного з обвинувачених під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, на даній стадії суд першої інстанції позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту надходження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого ( ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України). Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

За наведених обставин колегія суддів на етапі апеляційного розгляду даної категорії справ позбавлена можливості надати будь-яку оцінку доводам захисника про те, що суд уникає ретельної перевірки дотримання вимог закону під час затримання кожного з підзахисних без ухвали слідчого судді, а відносно ОСОБА_8 і без внесення відомостей до ЄРДР, відсутності обґрунтованої підозри.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих кожному з обвинувачених кримінальних правопорушень, їх наслідки, відомості, передбачені ст. 178 КПК України, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 не працює, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб, які потребують піклування, має постійне місце реєстрації, раніше не судимий; ОСОБА_8 , не працює, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований у м. Одеса, проживав у м. Києві, раніше судимий 22 вересня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 4 липня 2019 року по відбуттю строку покарання.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, що обвинувачені без застосування до кожного з них запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, законних представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті - до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі настрок від п`яти до восьми років.

Окрім того, кожному з обвинувачених інкримінується вчинення злочинів, за які передбачені покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на строк до 4 років.

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких кожен з них обвинувачується, наявний ризик того, що обвинувачені можуть залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної ухвали та наявних матеріалів, жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди відправленню правосуддя у спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено як в суді першої інстанції, так і не зазначено в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів вважає небезпідставним наявність можливості зміни місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування кожного з обвинувачених від суду.

Також з наявних у матеріалах відомостей встановлено, що станом на теперішній час справа перебуває на стадії допиту свідків та потерпілих, а, відтак, з урахуванням даних, зазначених прокурором у клопотанні та неспростованих стороною захисту, обставин інкримінованих обвинуваченим злочинів, на думку колегії суддів, є небезпідставним ризик впливу з боку обвинувачених на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Так колегія суддів приймає до уваги доводи, зазначені прокурором про погрози з боку обвинувачених потерпілим, те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, а також те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин суд першої інстанції, з урахуванням стадії судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку, що ризик прийняття обвинуваченими спроб незаконного впливу на потерпілих та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання у вигідному для них аспекті на даний час, хоча і зменшився, проте, залишається реальним,а тому доводи захисника у цій частині є непереконливими.

На думку колегії суддів, з огляду на обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, є небезпідставним на даному етапі судового розгляду і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що зазначив прокурор у клопотанні з наведенням на підтвердження вказаного ризику відповідних обставин, що спростовує доводи захисника про те, що судом самостійно встановлений даний ризик.

При цьому колегія суддів наголошує, що ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та перешкоджання судовому провадженню іншим чином зазначені прокурором відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а, відтак, обґрунтування в ухвалі про наявність таких ризиків відносно обох обвинувачених, без конкретизації наявності встановлених ризиків щодо кожного з обвинувачених, є недоцільним, і в цій частині заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

З урахуванням наведених обставин, приймаючи до уваги встановлені на даний час ризики, обставини інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та кількість епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкість, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме, запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину із застосуванням насильства та погрозою його застосування, заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави, що спростовує доводи апеляційних скарг захисника про те, що суд не обґрунтував невизнання розміру застави щодо кожного з обвинувачених.

За встановлених обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження, а тому доводи апеляційних скарг захисника про зміну кожному з обвинувачених запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, є непереконливими.

Колегія суддів також враховує, що дійсно рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Горбачов та інші проти України» від 10 лютого 2022 року по низці скарг, серед яких і скарга ОСОБА_8 , встановлена надмірна тривалість тримання останнього під вартою під час досудового розслідування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що встановлені ризики, з урахуванням наявних на даний час обставин, хоча і дещо зменшились, проте продовжують існувати, а тому доходить висновку про відсутність на даний час підстав для скасування ухвали суду, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 14 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4