Номер провадження:1-кп/521/1126/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси в залі суду, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223 від 07.06.2018 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінакан, Вірменія, вірменина, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , та зупинено кримінальне провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 поновлено судове провадження у кримінальному провадженні № №0001223 від 07.06.2018 року, відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Також, 19.03.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: показаннями свідків, показаннями потерпілих, протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколами огляду місця події, протоколами огляду речей, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

08.06.2018 було складено та затверджено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отримання якої він відмовився у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про що наявний відповідний запис.

Надалі, 18.06.2018 затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 та скеровано до Малиновського районного суду м. Одеси для подальшого розгляду по суті.

Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 03.02.2023 визнано винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання приєднано частково, невідбуте покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.20215 за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено йому покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.09.2023 частково задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , скасовано вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 03.02.2023 та призначено новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

З моменту повторного надходження обвинувального акту до суду, Малиновський районний суд м. Одеси позбавлений можливості провести підготовче судове засідання через неодноразову неявку обвинуваченого (у судові засідання які призначені на 05.12.2023, 15.01.2024, 14.02.2024, 19.03.2024), який тривалий час не з`являється до суду. Відповідно судом неодноразово призначались примусові приводи обвинуваченого, однак відповідно до проведеної перевірки останній за адресою, вказаною на досудовому слідстві не проживає та не з`являється.

Так, згідно рапорту о/у СКП ВП №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , ОСОБА_7 за місцем проживання в м. Одесі не знаходиться, місце знаходження останнього не встановлено. Крім того, на дзвінки на номер телефону, яким користувався обвинувачений ні хто не відповідає, слухавку не підіймають.

Беручи до уваги те, що на даний час, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та суду, за місцем мешкання не з`являється, що вказує на те, що він навмисно переховується від органів досудового розслідування та суду, і перешкоджає розгляду зазначеного кримінального провадження. Разом з тим є наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, прокурор вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, передбачених ст. 176 КПК України, не забезпечить дієвості цього кримінального провадження та буде недостатнім для запобігання ризикам наведених в клопотанні, що будуть перешкоджати вирішенню таких завдань кримінального провадження як забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, з тим щоб обвинувачений, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого та просила його задовольнити в повному обсязі, обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 про судові засідання не знав, оскільки не був належним чином повідомлений про дати та час судових засідань. Тобто ризик п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений. Має на утриманні малолітню дитину та матір, тобто має міцні соціальні зв`язки. Враховуючи викладене просив застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав захисника. Додатково пояснив, що за адресою: АДРЕСА_3 не проживає. Наразі орендує квартиру за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали, що маються на цей час в розпорядженні, суд приходить до наступних висновків.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час існують такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України:

- ризик переховування від суду;

- ризик впливу на свідків, потерпілих;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховування обвинуваченого від суду

В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду прокурор посилається лише на те, що обвинувачений, розуміючи невідворотність кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду.

Дійсно, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є тяжким, санкцією передбачено покарання у виді позбавлення волі до 7 (семи) років позбавлення волі.

Проте, підозра щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі "Адам`як проти Польщі").

Наведені у клопотанні твердження прокурора мають абстрактний характер. Всупереч положенням частини п`ятої статті 132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували поведінку обвинуваченого вчиняти дії з переховування від суду чи не виконання ним процесуальних обов`язків до затримання та взяття під варту.

Отже, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому не зможе виправдати обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Стороною обвинувачення обґрунтовується існування цього ризику тим, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, обвинувачений перебуваючи на свободі, матиме можливість та буде незаконно впливати на потерпілих, свідків, схиляючи останніх до викривлення показів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та дослідження їх судом.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків та потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні не зменшився та існує, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Указаний ризик прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого мотивував тотожним твердженням про те, що обвинувачений не працевлаштований, стабільного доходу не має, вчинив корисливий злочин, свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи, що в силу засад диспозитивності та змагальності суд розглядає порушене перед ним питання лише в межах доводів клопотання та доданих до нього доказів, суд вважає, що наведені у клопотанні твердження прокурора мають неконкретний характер, мотивований лише характером пред`явленого обвинувачення та не доводяться відповідними доказами стосовно обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що указаний ризик прокурором не доведено належним чином.

Щодо обґрунтованості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

При вирішенні заявленого стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання та з`ясування можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та запобігання доведених прокурором ризиків судом враховується наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні зробила лише посилання на ризики передбачені ст. 177 КПК України, проте не навела будь-яких даних, які б давали підстави впевнитись у справжності таких тверджень, у зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд враховує наявність відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , має усталені соціальні зв`язки, має на утриманні матір та малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд вважає, що можливо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 можливо забезпечити застосуванням запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту в період часу з 23.00 до 06.00 години наступного дня.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 197, 217, 331, 369-372, 392, КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в період часу з 23.00 до 06.00 години наступного дня за його місцем фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_2 , строком на 60 діб.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період доби з 23:00 години до 06:00 години.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Одеса), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по вказаному кримінальному провадження.

Строк дії запобіжного заходу визначити до 30 червня 2024 року включно.

Ухвала суду щодо запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 5 днів до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1