Справа № 297/1524/24
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

02 квітня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області у особі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000195 від 05.02.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він маючи умисел спрямований на незаконне переправлення чотирьох громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, під час дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, за грошову винагороду сприяв незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 , за наступних обставин.

Так, з цією метою невстановлена досудовим розслідуванням особа 01.02.2024 створила в мобільному застосунку групу «WhatsApp», після чого до даної групи долучила ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в якій в подальшому невідома особа координувала дії вищевказаних осіб з приводу подальшого нелегального перетину ними державного кордону України до Угорщини.

Надалі, 02.02.2024 ввечері невстановлена досудовим розслідуванням особа у спільному листуванні в мобільному застосунку «WhatsApp» надала вказівки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необхідність прибути 03.02.2024 о 18 годині 30 хвилин до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , та очікувати на ОСОБА_5 та подальші його вказівки.

Крім цього, 03.02.2024 в невстановлений досудовим точний час ОСОБА_5 зустрів на автовокзалі в м. Мукачево ОСОБА_9 , разом з яким рейсовим автобусом прибули до м. Берегове на площу Героїв, 6, де за вказівкою ОСОБА_5 у магазині «Spar» ОСОБА_9 через банківський термінал зняв 3800 гривень, які передав ОСОБА_5 за сприяння останнього у нелегальному перетині ним державного кордону України.

В подальшому, 03.02.2024 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_9 прибули до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , де на них вже очікували ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи та ОСОБА_5 повинні були передати останньому грошові кошти в сумі 100 доларів США за сприяння у незаконному перетині державного кордону, на що ОСОБА_6 у магазині «Spar» на площі Героїв, 6, через банківський термінал зняв грошові кошти в сумі 3800 гривень, які передав ОСОБА_5 .

Надалі, через деякий час ОСОБА_5 шляхом надіслання через мобільний застосунок «WhatsApp» надав вказівку вищевказаним особам прибути у АДРЕСА_6 », де він буде на них очікувати з метою подальшого їх переправлення через кордон.

На виконання цієї вказівки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на маршрутному таксі попрямували в АДРЕСА_6 до зазначеного ОСОБА_5 місця, прибувши до якого були викриті та затримані прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_5 втік з місця події.

За викладених обставин, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

08 лютого 2024 року, слідчим СВ Берегівського РВП за погодженням із прокурором було повідомлено ОСОБА_5 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню об`єктивними доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_6 , протоколом впізнання за фотознімками ОСОБА_6 , протоколом огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_6 , протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом впізнання за фотознімками ОСОБА_7 , оглядом мобільного телефону свідка ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом впізнання за фотознімками ОСОБА_8 , протоколом огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом впізнання за фотознімками ОСОБА_9 , протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_5 , повідомленням про підозру та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 09.02.2024 року застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном 60 днів, із визначенням застави у розмірі 60 560 грн., строком до 04.04.2024 року.

28.03.2024 року прокурором ОСОБА_3 було подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на 60 діб із визначенням застави у розмірі, не менше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

У разі визначення застави у сумі, не менше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3028 гривень), що становить 151 400 гривень, також просить покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до прокурора та суду; не відлучатись з території Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, понятими у кримінальному провадженні №0000195 від 05.02.2024; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Тримання під вартою - запобіжний захід, який полягає в ізоляції підозрюваного від суспільства й утриманні його під вартою на встановлених законом підставах і умовах.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів то, залишаючись на волі, або обравши відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, він зможе продовжити свої злочинні дії, що підтверджено матеріалами провадження.

Враховуючи, те що обвинувачений не працюючий, малолітніх дітей на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які утримували б його за місцем проживання, існує ризик того, що обвинувачений усвідомивши про висунутий йому тяжкий злочин може переховуватися від суду.

Прокурор вважає, що ризики викладенні у клопотанні про обрання запобіжного заходу при досудовому розслідуванні не зменшились.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків та інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала письмове клопотання з підстав викладених у ньому, при продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою просила визначити заставу у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, вважав обвинувачення не обґрунтованим. Однак в разі продовження судом запобіжного заходу тримання під вартою, просив визначити мінімальну заставу.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника. При цьому, просив вирішити питання обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов до наступних висновків, що клопотання прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд вважає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу містить посилання на кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, зокрема передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тобто, кожний конкретний ризик доведений та обґрунтований доказами його існування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду.

При цьому, зазначені в клопотанні ризики, щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд також вважає обґрунтованими.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування, обвинуваченому ОСОБА_5 слідчим суддею була визначена застава в 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Отже, суд вбачає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на термін 60 днів з визначенням розміру застави, оскільки суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, однак ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, обвинувачений ніде не працює, не має сталого джерела доходів, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування та значний ступінь суспільної небезпекиі може свідчити про можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Наведений виклад обставин у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України свідчить про те, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

З урахуванням викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки суд вважає, що обраний щодо ОСОБА_5 09.02.2024 року слідчим суддею Берегівського районного суду запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити на 60 днів, визначивши заставу в 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення обвинуваченим застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, понятими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ч. 1 ст. 177, ст. 197, ст. 199, ст.ст. 371, 372 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_7 , громадянину України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 червня 2024 року 09:40 годин.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Лайош ГАЛ