Справа №579/511/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/343/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши відкритому судовому засіданні, у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-01 червня 2021 року вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 2 років обмеження волі;

-05 липня 2019 року кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України направлено до Кролевецького районного суду з обвинувальним актом;

-30 квітня 2020 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 246 КК України направлено до Кролевецького районного суду з обвинувальним актом,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , в яких:

- обвинувачений зазначає, що не згоден з ухваленим відносно нього вироком.

- захисник просить скасувати вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.1 ст.127 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням п.1 ч.2 ст.72 КК України, до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі за даним вироком приєднано не відбуте покарання у виді 2 років обмеження волі, призначене за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2021 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 період перебування під вартою з моменту затримання - з 22 год. 30 хв. 17 березня 2021 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_7 , залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 490 грн. 35 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що прокурором його обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів доведено не було і на його думку, з боку прокурора до нього було упереджене ставлення через те, що він відмовився брати на себе вину за те, чого не вчиняв, і дане кримінальне провадження щодо нього сфабриковане.

При цьому, обвинувачений вказує, що при ухваленні відносно нього вироку суд не прийняв до уваги показання головного свідка ОСОБА_9 який не підтвердив того, що він забрав у потерпілого ОСОБА_10 телефон.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 доповнив свою апеляційну скаргу з зазначенням того, що жодний допитаний свідок його винуватість за ч.2 ст. 186 КК України не підтвердив, а саме, що він забрав у потерпілого телефон, крім того факту вилучення у нього телефону потерпілого не було, а модель та марка відома лише з показань потерпілого.

Обвинувачений звертає увагу, що свідок ОСОБА_11 у суді стверджував, що саме він ( ОСОБА_7 ) телефонував йому та хотів взяти у борг гроші, однак на його запитання до свідка, як саме представилась особа, яка йому телефонувала, останній відповів "Лук`ян", і ця особа є невстановленою і експертиза для встановлення того, що саме він телефонував свідкові з номера телефону, який належав потерпілому ОСОБА_10 , проведена не була. При цьому, свідок ОСОБА_9 не зміг підтвердити як свої первинні свідчення щодо його ( ОСОБА_7 ) дій до потерпілого, так і того, що надавав відеодокази з фіксацією того, як він його бив.

Крім того, обвинувачений вказує, що він виріс в інтернаті, без батьків та належного нагляду. Йому потрібні були кошти для життя, а тому він і вчинив кримінальні правопорушення - крадіжку та незаконну порубку дерев. Просив врахувати як зазначені обставини, так і те, що потерпілий ОСОБА_10 просив його суворо не карати і претензій до нього не має. Також обвинувачений вказує, що він бажає стати на захист нашої держави, оскільки вважає це своїм прямим обов`язком.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції, дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 127, ч.2 ст. 186 КК України, однак не врахував, що згідно показів свідків, потерпілого та обвинуваченого та інших матеріалів вбачається що дійсно 26 січня 2021 року у ОСОБА_7 з потерпілим виникла сварка на ґрунті особистої неприязні, яка закінчилася взаємним обміном кількома ударами від кожного з них. Після цього ОСОБА_7 покинув автостанцію, пішов на залізничний вокзал та відбув до міста Києва. Під час бійки мети змусити потерпілого вчинити дії всупереч волі останнього чи покарати за дії, які суперечили його, ОСОБА_7 , вказівкам, останній не мав. Біля магазину «Ступенька» побиття потерпілого він не продовжував, скла не розбивав, зауваження йому продавець не робила, на спортивний майданчик біля училища він з потерпілим у той день не ходив, і нікого там не бив, не зв`язував, не погрожував, нічого не вимагав, на свідка вплинути не намагався. Що стосується обвинувачення у заволодінні телефоном, то жодного телефона обвинувачений не бачив, тим більше телефоном потерпілого не користувався.

Захисник вказує, що як органом досудового слідства так і судом дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 127, ч.2 ст. 186 КК України, однак, і судом, і органом досудового слідства не було прийнято до уваги, що обвинувачений інкриміновані йому злочини не скоював.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вказаний вирок суду першої інстанції не подавали.

Згідно з вироком, 26 січня 2021 року, близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території автостанції за адресою: м. Кролевець Сумської області, вул. Спортивна, 44, зустрів свого знайомого ОСОБА_10 . З метою примусити вчинити дії, що суперечать волі потерпілого ОСОБА_10 , а саме отримати від нього визнання своєї вини у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом (мопедом), який вони вчинили вдвох 16 серпня 2020 року, ОСОБА_7 підійшов до потерпілого, наніс йому один удар кулаком правої руки у ділянку тулубу, один удар головою в обличчя, один удар лівою рукою в ділянку тулубу, після чого вони вдвох пішли на терасу магазину «Ступенька», розташованого на території автостанції, де ОСОБА_7 наніс ще декілька ударів потерпілому ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи висловлювати словесні погрози, змусив ОСОБА_10 перейти до спортивного майданчику ДПТНЗ Кролевецьке ВПУ №23 за адресою м. Кролевець вул. 8 Березня, 34, де став піддавати ОСОБА_10 катуванню, яке спочатку виразилось у погрозах ОСОБА_10 , що якщо останній у суді не візьме вину на себе у скоєнні незаконного заволодіння транспортним засобом, він спалить будинок, де проживає ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки у ділянку тулуба та один удар головою в обличчя та за допомогою скотча замотав ОСОБА_10 рот та зв`язав руки за спиною та ноги. При цьому, свої дії ОСОБА_7 знімав на відеокамеру свого мобільного телефону та продовжував висловлювати ОСОБА_10 словесні погрози. В подальшому ОСОБА_7 різким рухом зірвав з обличчя ОСОБА_10 скотч, спричинивши останньому сильний фізичний біль, та змусив ОСОБА_10 поїхати з ним на попутному автомобілі до гуртожитку ДПТНЗ «Реутинський ПАЛ», розташованого за адресою: Сумська область, Конотопський район, с. Реутинці, де ОСОБА_10 , скориставшись тим що ОСОБА_7 зайшов до гуртожитку, втік від нього.

Крім того, коли 26 січня 2021 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 перебували на спортивному майданчику ДПТНЗ Кролевецьке ВПУ №23 за адресою м. Кролевець вул. 8 Березня 34, та розмовляли між собою, ОСОБА_7 під час розмови побачив, як ОСОБА_10 дістав з кишені свій мобільний телефон «Lenovo S 720». Реалізуючи виниклий у нього умисел та злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, вихопив з рук ОСОБА_10 належний останньому мобільний телефон «Lenovo S 720» та сховав до кишені, таким чином відкрито його викрав, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду у розмірі 553 грн. 00 коп.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 127, ч.2 ст. 186 КК України.

Проаналізувавши доводи апелянтів з приводу того, що протиправних дій відносно потерпілого обвинувачений не вчиняв, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, вбачається, що під час розгляду даного провадження в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень не визнав та пояснював, що дійсно 26 січня 2021 року у нього із потерпілим ОСОБА_10 виникла сварка на грунті особистої неприязні, яка закінчилася взаємним обміном кількома ударами від кожного з них. Після цього він покинув автостанцію, пішов на залізничний вокзал та відбув до міста Києва. Під час бійки мети змусити ОСОБА_10 вчинити дії всупереч волі останнього чи покарати за дії, які суперечили його, обвинуваченого, вказівкам, обвинувачений ОСОБА_7 не мав. Біля магазину «Ступенька» побиття потерпілого він не продовжував, скла не розбивав, зауваження йому продавець не робила. На спортивний майданчик біля училища він з потерпілим ОСОБА_10 26 січня 2021 року не ходив, нікого там не бив, не зв`язував, не погрожував, нічого не вимагав, жодного телефона у останнього не бачив і ніяким його телефоном не користувався.

Судом, також, був допитаний і потерпілий ОСОБА_10 , який пояснював, що з ОСОБА_7 разом навчався у Реутинському ПАЛ, протягом певного часу між ними були неприязні відносини, а протягом приблизно року ОСОБА_7 регулярно бив та знущався з нього, при цьому потерпілий відчував приниження як у своїх очах, так і перед оточуючими. Почалося це з того, що ОСОБА_7 із другом прийшли з`ясовувати з потерпілим стосунки через дівчину друга обвинуваченого. Попри те, що з зазначеним другом обвинуваченого потерпілий залагодив конфлікт, ОСОБА_7 повідомив потерпілому, що він «заборгував» обвинуваченому «гроші». Після чого неодноразово підходив, вимагав віддати гроші, приходив також додому до потерпілого, називався його знайомим за навчанням, повідомляв, що потерпілий винен ОСОБА_7 гроші. Дещо згодом, оскільки грошей потерпілий дістати не спромігся, обвинувачений ОСОБА_7 вимагав, щоб потерпілий ОСОБА_10 викрав для нього мопед, та повернув «борг» у такий спосіб. Для того, щоб добитися згоди потерпілого на скоєння злочину, його ОСОБА_12 утримував взаперті, поки потерпілий не погодився. Мопед «ViperDelta EX-50QT» зрештою вони викрали, за що відносно них було порушено кримінальне провадження, яке розглядалося у Глухівському суді. Поки кримінальну справу розглядали, обвинувачений ОСОБА_7 став вимагати, аби він, потерпілий, узяв всю вину з викрадення мопеда на себе. 26 січня 2021 року йому подзвонили подруги ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та покликали на автовокзал поговорити. Коли він туди прийшов, окрім вказаних дівчат, біля автобуса стояли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . ОСОБА_7 почав бити потерпілого, допитуючись, чи це він його «здав» поліції. Були удари по голові, по тулубу. Вийшов водій маршрутки, втрутився і наказав припинити бійку. Коли автобус поїхав, ОСОБА_7 наказав йому іти в магазин, стояти там, після чого почав бити і біля магазину. Всього завдав ударів шість і по голові, і в сонячне сплетіння, і по ребрах. Не влучивши у потерпілого, ОСОБА_7 розбив скло у магазині, та повідомив, що платити за це повинен потерпілий. Коли приїхав власник магазина, ОСОБА_7 скомандував бігти і потерпілий побіг разом із обвинуваченим, оскільки той весь час тримав його за плече і не відпускав. Коли прибігли на стадіон біля 23-го училища, ОСОБА_7 знову почав бити потерпілого, вимагав, щоб той написав показання на користь ОСОБА_7 , а саме, що потерпілий сам і лише з власної ініціативи викрав мопед. Там же, на стадіоні, потерпілому на телефон прийшла СМС, та коли він дістав телефон, щоб прочитати повідомлення, обвинувачений висмикнув у нього з рук телефон «Lenovo S720» і сказав, що віддасть, коли потерпілий поїде з ОСОБА_17 , але так потім і не повернув. Під час побоїв на стадіон приїхав ОСОБА_16 , у нього заглох мопед, і він там замотував скотчем сидіння мопеда. Обвинувачений ОСОБА_7 спитав у ОСОБА_9 , чи має той ще липку стрічку-скотч, а тоді цим скотчем став зв`язувати йому, потерпілому, губи, руки і ноги. Свої дії ОСОБА_7 знімав на свій телефон. Крім того, крадькома, помістивши телефон з камерою до кишені так, щоб факт зйомки не помітив ОСОБА_12 , знімав і ОСОБА_18 , щоб показати це відео у поліції. Коли потерпілий погодився змінити свідчення у поліції, взявши вину на себе, ОСОБА_7 розв`язав потерпілого, знявши скотч. Потім ОСОБА_7 силоміць змусив потерпілого піти з ним до самого гуртожитку Реутинського ліцею, там обвинувачений ОСОБА_7 зайшов всередину гуртожитку, а потерпілому наказав чекати знадвору, проте він не послухався та втік. Під час побиття спротиву ОСОБА_7 потерпілий не чинив і втекти не намагався, оскільки побоювався, що ОСОБА_7 наздожене, або знайде пізніше, і вчинить іще щось гірше. Коли він чинив опір раніше, ОСОБА_7 знущався з нього ще дужче.

Крім обвинуваченого та потерпілого судом було допитано і ряд свідків.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 суду пояснювала, що навчалася разом із потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 26.01.2021 вона зустрілася з ОСОБА_7 біля автостанції м. Кролевець, де спілкувалися. Пізніше вона зателефонувала потерпілому ОСОБА_10 та попросила прийти на автостанцію. Останній підійшов на автостанцію приблизно за годину. Потерпілий та обвинувачений стали розмовляти, дедалі підвищуючи тон, почалася суперечка з нецензурною лайкою, свідок не дослухалася, з якого приводу. Двічі ОСОБА_7 брав ОСОБА_10 за одяг, вимагав, щоб той його слухав уважно. Побоїв чи знущань жоден з них одне до одного не застосовував, тільки штовхалися і гучно лаялися. Коли прийшов автобус, свідок попрощалася з обвинуваченим та пішла всередину, коли раптом знадвору почулися крики і водій вискочив з кабіни, накричав на ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , щоб припинили бійку. Після того вона поїхала автобусом на Реутинці, а потерпілий та обвинувачений залишилися. Увечері у гуртожиток в ОСОБА_20 до неї приходили обоє, потерпілий та обвинувачений, вона вийшла, пригостила кавою ОСОБА_7 . Зовнішніх ознак побоїв на жодному з них свідок не помітила. При собі у ОСОБА_7 дійсно був телефон сенсорний, невеликий, марки свідок не пригадує, а у ОСОБА_10 телефона не було. Потерпілий ОСОБА_10 ні тоді, ні пізніше їй про те, що обвинувачений відібрав у нього телефон, не казав. ОСОБА_7 також нічого з приводу походження телефона їй не розказував, при ній телефон не вмикав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 він знайомий. Іноді обвинувачений йому телефонував. У минулому, 2021 році, на момент допиту в суді, точної дати не пригадав, обвинувачений ОСОБА_7 дзвонив йому з номера ОСОБА_10 НОМЕР_1 , хоча зазвичай дзвонив з іншого номера, при цьому голос поза сумнівом був голос обвинуваченого, до того ж, обвинувачений представився. Згодом з приводу цього дзвінка його, свідка, допитували у поліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що оскільки з часу подій минув тривалий час, з початку повномасштабного вторгнення свідок особисто перебував у складі Збройних Сил України та зазнав численних стресів, він не спроможний пригадати обставин подій, викладених у обвинувальному акті. Так, суду пояснив, що суть взаємин між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 він не може описати, стверджував, що він особисто не бачив, щоб ОСОБА_7 вчиняв протизаконні дії і завдавав шкоди потерпілому. На запитання прокурора пояснив, що не пам`ятає, чи надавав файл із відеозаписом, котрий містить катування потерпілого.

Крім того, судом було досліджено і інші, зібрані у справі докази, а саме, відеозаписи з карти пам`яті microSD марки Kingston об`ємом 16 Gb від 26 січня 2021 року, який під час досудового розслідування даного кримінального провадження добровільно був наданий свідком ОСОБА_9 .

Під час дослідження вказаного відеозапису, який складається з декількох файлів, судом було встановлено, що на ньому зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_10 сидить на металевій трубі, одягнутий він у в шапку тканинну синю, куртку синю з рукавами сірого кольору на «блискавці» з капюшоном, штани кольору «хакі» та черевики (берці) коричневого кольору. Рот у ОСОБА_10 заклеєний липкою стрічкою-скотчем, руки у нього в положенні за спиною, замотані скотчем. Поруч з ОСОБА_21 на трубі видно черевики особи, яка знімала відео, та ще однієї особи. Особа, яка знімала відео, сміється за кадром та обзиває ОСОБА_10 нецензурними словами. Рот у ОСОБА_10 заклеєний липкою стрічкою-скотчем, руки у нього в положенні за спиною, замотані скотчем. На відео видно праву частину тулубу особи, вдягнутої в спортивні штани синього кольору та куртку балоневу синього кольору. Вказана особа стоїть спиною до оператора, правою рукою знімає скотч з обличчя ОСОБА_10 , при цьому щось каже нерозбірливо. Навпроти ОСОБА_10 стоїть чоловік (видно праву частину тулубу), вдягнутий в спортивні штани синього кольору та куртку балоневу синього кольору. Чоловік розмовляє з ОСОБА_21 , знімаючи його на свій мобільний телефон. «Дивись в камеру. Кажи! Зачєм ти на мене брехню кажеш? Дивись сюда! Кажи, зачєм?» На відео чутно чоловічий голос «Скажи (нецензурне слово) єслі я... Отвечай на(нецензурне слово) на голімого п...., ти будеш друзям казать, шо щас тільки що проізошло?» ОСОБА_21 відповідає « Цей, вот в єтот день я нічого нікому казати не буду. Слово пацана і на п...» Чоловік каже «Так, цього достаточно».

Також, при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції судом враховано і відеозаписи з камери зовнішнього відеоспостереження на території автостанції м. Кролевець за 26 січня 2021 року, під час дослідження якого встановлено, що на ньому зображено вхід до автостанції, навпроти входу стоїть маршрутний автобус білого кольору, біля вхідних дверей якого стоїть дівчина в куртці білого кольору, поруч стоїть хлопець - ОСОБА_7 в куртці та спортивних штанях темного кольору. До магазину «Ступенька» на мопеді приїжджає ОСОБА_9 . В цей же час з маршрутки виходить дівчина в куртці зеленого кольору, яка стоїть поруч з ОСОБА_7 та дівчиною в білій куртці. Біля входу до магазину «Ступенька» стоїть ОСОБА_22 , ОСОБА_7 помічає та йде до нього, подає йому праву руку для привітання. Коли ОСОБА_10 вітається з ним за руку, ОСОБА_7 , не відпускаючи руки ОСОБА_10 , веде останнього до маршрутного автобуса. ОСОБА_7 , продовжуючи тримати правою рукою праву руку ОСОБА_10 , підходить з останнім до вхідних дверей маршрутного автобуса. Обоє дівчат у цей час заходять до салону автобуса. ОСОБА_7 наносить один удар кулаком правої руки ОСОБА_10 в область тулуба через декілька секунд знову наносить один удар кулаком правої руки потерпілому в область тулуба, потім бере його обома руками за голову та наносить один удар головою в обличчя, а через декілька секунд ОСОБА_7 наносить ОСОБА_10 один удар лівою рукою в область тулуба, хапає останнього лівою рукою за голову, притискаючи таким чином до себе. В цей час до них підходить водій маршрутки, який про щось з ними розмовляє. Потім, водій маршрутного автобуса повертається до салона автобуса, маршрутка їде з місця події. Біля входу до автостанції залишаються: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . ОСОБА_7 розмовляє з ОСОБА_10 і вони втрьох йдуть до магазину.

Крім того, судом першої інстанції були досліджені і письмові докази, зібрані у даному провадженні, а саме:

- заява свідка ОСОБА_9 від 03 лютого 2021 року про добровільну видачу належної йому карти пам`яті microSD марки Kingston об`ємом 16 Gb, яка знаходилася в його телефоні та на яку останній проводив записподій, що відбувалися 26 січня 2021 року за участі ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ;

- протокол огляду предметів від 04 лютого 2021 року, а саме, карти пам`яті microSD марки Kingston об`ємом 16 Gb, добровільно наданої ОСОБА_9 ;

- постанова слідчого від 04 лютого 2021 року про визнання карти пам`яті microSD марки Kingston об`ємом 16 Gb, добровільно наданої ОСОБА_9 речовим доказом у справі;

- висновок експерта № СЕ-19/119- 21/1563-ТВ від 10 лютого 2021 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Lenovo S 720» станом на 26 січня 2021 року могла становити 553 грн. 00 коп.;

- супровідний лист №1096 від 11 лютого 2021 року до відеозаписів з камери зовнішнього відеоспостереження на території автостанції м. Кролевець за 26 січня 2021 року;

- протокол огляду предметів від 12 лютого 2021 року, а саме, DVD-R-диска марки Videx об`ємом 4,7 Gb з відеозаписами з камери зовнішнього відеоспостереження на території автостанції м. Кролевець за 26 січня 2021 року;

- постанова слідчого від 12 лютого 2021 року про визнання DVD-R-диска марки Videx об`ємом 4,7 Gb з відеозаписами з камери зовнішнього відеоспостереження на території автостанції м. Кролевець за 26 січня 2021 року, речовим доказом у справі.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

При цьому, на спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого стосовного того, що суд не прийняв до уваги показання головного свідка ОСОБА_9 який не підтвердив того, що він забрав у потерпілого ОСОБА_10 телефон, колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно, у своїх показаннях даний свідок зазначав, що не пам`ятає подій, які стались 26 січня 2021 року між потерпілим та обвинуваченим, пов`язуючи це з тим, що минув тривалий час, крім того, з початку повномасштабного вторгнення, він особисто перебував у складі Збройних Сил України та зазнав численних стресів, а тому, не зміг пригадати як обставин подій, викладених у обвинувальному акті, так і того, чи надавав файл із відеозаписом, який містить катування потерпілого, однак стверджував, що він особисто не бачив, щоб ОСОБА_7 вчиняв протизаконні дії і завдавав шкоди потерпілому.

Проте, такими поясненнями свідка, які були останнім надані у судовому засіданні, жодним чином не спростовано законність отримання, у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку, під час досудового розслідування даного кримінального провадження,карти пам`яті microSD марки Kingston об`ємом 16 Gb, яку ОСОБА_9 надав добровільно, та яку, відповідно до постанови слідчого від 04 лютого 2021 року, було у даній справі визнано речовим доказом, який, як належний та допустимий було вірно враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного вироку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів була встановлена з врахуванням сукупності інших зібраних у даній справі доказів, в тому числі і показань самого потерпілого ОСОБА_10 , і доказів на підтвердження того, що останній надавав неправдиві пояснення чи обмовив обвинуваченого, апеляційному суду надано не було.

При цьому, ті обставини, на які посилається обвинувачений, що під час затримання у нього телефон потерпілого вилучено не було, жодним чином не доводять того, що ОСОБА_7 вказаний телефон у ОСОБА_10 не забрав, крім того, саме поясненнями свідка ОСОБА_11 підтверджується те, що обвинувачений дзвонив йому з номера, який належав ОСОБА_10 , при тому, що як вказував свідок, зазвичай ОСОБА_7 дзвонив йому з іншого номера, що у свою чергу спростовує доводи захисника стосовно того, що телефоном потерпілого останній не користувався.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що особа, яка телефонувала свідкові належним чином встановлена не була, то вони є надуманими та безпідставними, з врахуванням того, що як зазначає сам обвинувачений, на його запитання свідок повідомив, що з телефону потерпілого йому телефонувала особа, яка представилась « ОСОБА_25 », і з врахуванням прізвища обвинуваченого - ОСОБА_12 , цілком очевидним є те, що саме він вказаному свідкові і телефонував, крім того, свідок зазначав і про те, що поза сумнівом по голосу це був обвинувачений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України доведена «поза розумним сумнівом», висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, і під час апеляційного розгляду не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких би дане провадження підлягало б закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях останнього їх складу, чи у зв`язку недоведеністю його вини, про що просить захисник у поданій апеляційній скарзі.

Щодо прохання обвинуваченого в апеляційній скарзі врахувати при прийнятті рішення тих обставин, що він виріс в інтернаті, без батьків та належного нагляду, що йому потрібні були кошти для життя, а тому він і вчинив кримінальні правопорушення - крадіжку та незаконну порубку дерев, то колегія суддів зауважує, що в апеляційному порядку переглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 не у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а за катування та грабіж.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при визначенні виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому, судом першої інстанції, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, було враховано тяжкість вчинених останнім кримінальних правопорушень, його, відсутність обтяжуючих тапом`якшуючих обставин та його майнового стан.

Саме за наявності зазначених обставин, суд і дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.127 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, в межах санкцій зазначених статей, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке вважати несправедливим внаслідок суворості підстави відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за наявності ОСОБА_26 покарання у виді 2 років обмеження волі, яке було призначено останньому вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2021 року, остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі було призначено останньому на підставі ч. 4 ст.70 КК України, тобто, за сукупністю вироків, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він бажає стати на захист нашої держави та що потерпілий ОСОБА_10 просив його суворо не карати і претензій до нього не має, то вони не є тими беззаперечними обставинами, які свідчать про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з врахуванням, також, і того, що від потерпілого апеляційної скарги на вирок суду не надходило, що свідчить про те, що він згоден з прийнятим судом рішенням, а сам обвинувачений взагалі не конкретизує, яке, на його думку, покарання було б дня нього справедливим та достатнім.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного перегляду встановлено не було, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4