Справа № 352/2765/23
Провадження № 1-кп/352/115/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000279 від 17.08.2023 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка, Тисменицького району, Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, утриманці відсутні, з середньою спеціальною освітою, який проходить військову службу на посаді стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», учасника бойових дій, депутатом будь-якої ради не обирався, раніше не судимого, якому пам`ятку про права обов`язки вручена, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,-

У С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 126 від 06.05.2023 р. солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, у тому числі Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2021 (надалі ПДР), Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

16.08.2023 р., приблизно о 16.00 год., водій ОСОБА_4 , у світлу пору доби, керував автомобілем марки Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», що проходить між с. Драгомирчани та с. Старий Лисець, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у напрямку с. Павлівка та наближався до нерегульованого Т- подібного перехрестя вул. Шевченка в с. Старий Лисець (в`їзд до села).

В цей час, перед ним на вказаній ділянці дороги у напрямку с. Драгомирчани, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, тобто на зустріч ОСОБА_4 , до вищевказаного Т- подібного перехрестя, рухався автомобіль марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні перевозив пасажира свою дружину ОСОБА_5 .

Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, пряма в плані горизонтального повздовжнього та поперечного профілю, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, асфальтована, без вибоїн. По ходу руху обох транспортних засобів ця ділянка дороги має добру оглядовість. При цьому, вул. Шевченка в с. Старий Лисець (в`їзд до села) є другорядною по відношенню до автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», у зв`язку з дією, встановленого по вул. Шевченка дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати дорогу».

Наближаючись до вище вказаного нерегульованого Т подібного перехрестя, водій ОСОБА_4 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху та здійсненням маневру повороту ліворуч, не переконався в безпеці та не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо по рівнозначній дорозі, виїхав на смугу зустрічного руху, де правою передньою та боковою частиною свого автомобіля марки Toyota RAV4 допустив зіткнення із лівою передньою та боковою частиною автомобіль марки ВАЗ 21070 під керуванням ОСОБА_6 .

При цьому, водій ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1. згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 16.13., відповідно до якого перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля марки ВАЗ 21070 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки та її органів з переломами 1-12 ребер зліва, 2-7 ребер справа, рукоятки грудини, лівобічним гемопневмотораксом, забоєм обох легень, забоєм серця, підшкірною емфіземою зліва, синцем в ділянці грудини, закритої тупої травми живота та її органів з розривом та розміченням тканини селезінки, крововиливом в черевну порожнину, закритої тупої травми верхнього плечового поясу з переломом правої лопатки, закритої тупої травми грудного та поперекового відділу хребта з переломами поперечних відростків 11-12 грудних хребців та 2 поперекового хребця зліва, яка ускладнилась тяжким травматичним шоком, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Щиро розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного. Унаслідок ДТП та постійних переживань значно погіршився стан його здоров`я, який і так перебував на неналежному рівні внаслідок отриманих поранень під час участі починаючи з 2014 р. в бойових діях по захисту батьківщини від агресії російської федерації. Заподіяні потерпілій ОСОБА_5 злочином збитки відшкодував в повному обсязі у добровільному порядку. Просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду письмову заяву в яких ствердила, що заподіяні злочином збитки обвинувачений відшкодував їй в повному обсязі в добровільному порядку, а тому претензій до нього не має, просить суворо його не карати та розглянути дане кримінальне провадження за її відсутності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та інші учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведено повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд)передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Поряд із вищенаведеним, надаючи правову оцінку вірності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує висновки рішення ЄСПЛ у справі «OHalloran and Francis v. United Kingdom», відповідно до яких будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалось, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Таким чином, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують

покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність обвинуваченого обставини судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини ОСОБА_4 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку а потерпілої щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , як і те, що останній до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, а саме вкрай негативне ставлення до вчиненого; одружений та має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризуються; працюючи займається суспільно-корисною працею; по місцю праці (служби) характеризується позитивно; являється починаючи з 2014 р. учасником бойових дій по захисту батьківщини від агресії російської федерації; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; має незадовільний стан здоров`я внаслідок отриманих під час бойових дій поранень, тобто являється особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має регулярний легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої його протиправної поведінки.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у вигляді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

З врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 у своїй військовій службовій діяльності пов`язаній із захистом вітчизни від російської агресії щоденно використовує автомобільний транспорт, а також з огляду на відсутність на протязі тривалого водійського стажу даних щодо порушень обвинуваченим вимог ПДР України до даної ДТП, - суд вважає за недоцільне застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Арешт в частині відчуження та розпорядження майном, накладений згідно ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду від 18.08.2023 р. на автомобіль марки «TOYOTA», моделі «RAV 4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2001 р. випуску, номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 видане 24.03.2023 р. ТСЦ 2643 на ім`я ОСОБА_7 та автомобіль марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору 2005 р. випуску, номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_6 видане 04.10.2005 р. на ім`я ОСОБА_5 , слід скасувати.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік шість місяців.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 10038 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ МВС витрат на проведення судових експертиз.

Арешт в частині відчуження та розпорядження майном, накладений згідно ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду від 18.08.2023 р. на автомобіль марки «TOYOTA», моделі «RAV 4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2001 р. випуску, номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 видане 24.03.2023 р. ТСЦ 2643 на ім`я ОСОБА_7 та автомобіль марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору 2005 р. випуску, номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_6 видане 04.10.2005 р. на ім`я ОСОБА_5 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «TOYOTA», моделі «RAV 4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2001 р. випуску, номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 видане 24.03.2023 р. ТСЦ 2643 на ім`я ОСОБА_7 та автомобіль марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору 2005 р. випуску, номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_6 видане 04.10.2005 р. на ім`я ОСОБА_5 , повернути за приналежністю власникам чи особам, уповноваженим власниками на розпорядження даними транспортними засобами.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ