Дата документу 04.06.2024 Справа № 331/2119/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/703/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2119/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 березня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ),

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_8 задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк.

Свої вимоги мотивувала тим, що за період перебування в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» (з 10.11.2023 року) ОСОБА_8 не порушував встановлений режим тримання, негативно не характеризується, стягнень та заохочень не має. За поясненнями представника колонії ОСОБА_8 не був працевлаштований через відсутність вільної посади. Зазначила, що ОСОБА_8 на добровільних началах виконує обов`язки днювального відділення, допомагає з приготуванням їжі, активно залучається до праці по благоустрою установи, до виконання робіт по благоустрою установи ставиться добре. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, у взаємовідносинах з персоналом установи грубості не проявляє. Спальне місце та при ліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і порядку. До майна установи ставиться відповідально. В судовому засіданні ОСОБА_8 поясняв, що свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнає та щиро кається. Згідно вироку цивільний позов не заявлявся. Після звільнення ОСОБА_8 має намір дотримуватися законослухняного способу життя. Бажає вступити до лав ЗСУ та захищати Батьківщину від збройної агресії рф, за станом здоров`я не є непридатним до військової служби. ОСОБА_8 вважає, що він досяг необхідного ступеню виправлення і довів існування обставин, які відповідно до ч.2 ст.81 КК є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а наведені дані свідчать про його стабільну поведінку протягом всього строку відбування покарання та відповідають висновкам характеристики.

Заслухавши доповідь судді, захисника та засудженого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.03.2023 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК, до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.10.2023 року вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а відтак до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 01.05.2021 року та відбуває покарання за вчинення нетяжких та тяжкого злочинів проти власності.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не має жодного заохочення, натомість має три стягнення: 02.01.2021 року та 17.02.2023 року у вигляді догани, 01.03.2023 року у вигляді поміщення до карцеру. На виробництві установи засуджений ОСОБА_8 не працевлаштований.

Перевіривши з достатньою повнотою наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 не має стягнень є надуманими та такими, що спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою про наявність заохочень та стягнень на засудженого ОСОБА_8 від 14.02.2024 року, згідно якої останній має три стягнення.

Участь засудженого ОСОБА_8 у роботах з благоустрою, про що зазначала захисник в апеляційній скарзі, не може бути розцінено як його виправлення, оскільки відповідно до ч.3 ст.107 КВК України виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язком засуджених.

Крім того, колегія суддів також враховує, що засуджений ОСОБА_8 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи лише під наглядом, роботи із самообслуговування виконує лише під контролем персоналу установи або взагалі не виконує, перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження, участі в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій не бере та не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи.

Також судова колегія зауважує на наявному в матеріалах провадження комісійному висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , згідно якого останній набрав 44 бали, що свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Твердження захисника про те, що в судовому засіданні ОСОБА_8 поясняв, що свою провину у скоєному визнає та щиро кається, не можна вважати достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 має намір дотримуватися законослухняного способу життя та бажає вступити до лав ЗСУ та захищати Батьківщину від збройної агресії рф, не спростовують висновків місцевого суду про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення, оскільки засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

При цьому судова колегія звертає увагу, що якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним ст.21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то він може звернутися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби у відповідності до ст.81-1 КК України.

При прийнятті рішення колегія суддів виходить з того, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4