Справа № 159/5647/21 Провадження №11-кп/802/68/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000557за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець міста Ковель, Волинської області, із вищою освітою, одружений, фізична особа-підприємець, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення майнової і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у сумі 5 091 грн. 47 коп. та 1 500 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 8 000 процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 липня 2021 року близько 10:30, на Привокзальному ринку у місті Ковель Волинської області, поряд з торговим контейнером № 74, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при цьому маючи можливість уникнути конфлікту, швидкою ходою підійшов до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та умисно наніс один удар долонею правої руки по голові в ділянку лівої щоки та скроні, спричинивши тілесні ушкодження останній.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку та забоєм м`яких тканин голови - синець лівої скроневої ділянки які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_7 обвинувачується у завданні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає його незаконним та вказує на те, що суд достатньо поверхнево віднісся до оцінки зафіксованих на тілі потерпілої ОСОБА_9 трьох ушкоджень, встановлення та підтвердження механізму їх отримання, показань самої потерпілої, не усунув розбіжностей у її показаннях та свідків. Через відсутність будь-яких наслідків для здоров`я потерпілої, після нанесення їй ляпаса по щоці, вважає відсутнім причинно наслідковий зв`язок, безпосередньо між його діями та наявними у потерпілої ушкодженнями. Також не погоджується із видом та розміром, призначеного йому судом до відбуття покарання через його суворість. Зазначає про не врахування, при його призначенні роду діяльності, зокрема, зайняття ним підприємницькою діяльністю, наявності на його утриманні трьох дітей, а також незадовільного стану здоров`я який, на його думку, унеможливлює виконання призначеного покарання у виді громадських робіт. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника які, кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, яка відносно її задоволення заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом належних і допустимих доказах.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його винуватість доводиться зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, які обґрунтовано взяті до уваги судом.

Обвинувачений ОСОБА_7 , даючи показання у суді, не заперечував факт виниклого між ним та потерпілою ОСОБА_9 , у першій половині дня 07 липня 2021 року, конфлікту, в ході якого, він підійшов до останньої та дав ляпас відкритою долонею своєї правої руки, від якого потерпіла не падала, а її тіло із іншими поверхнями та предметами не контактувало. Також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_9 його спровокувала оскільки за півгодини до цієї події, душила його дружину ОСОБА_10 . Вважає, що саме в ході цієї сутички, потерпіла отримала тілесні ушкодження, спричинення яких інкримінується йому.

Потерпіла ОСОБА_9 перед судом показала, що обвинувачений ОСОБА_7 своєю правою рукою завдав їй один удар у ліву скроневу частину голови, від якого вона похитнулась та від маси свого тіла лівою рукою обперлась у металеву стійку контейнера, від чого у неї на руці утворились синці. Зауважила, що як за результатами попереднього конфлікту, так і протягом доби, після спричиненого їй обвинуваченим удару, тілесних ушкоджень не отримувала.

Допитані у суді свідки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили виниклий між обвинуваченим та потерпілою конфлікт, за обставин місця та часу, зазначених у обвинувальному акті. Проте, дали неоднакові показання щодо механізму та локалізації нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 ляпаса. Одні стверджували, що удар було нанесено у ділянку правої щоки, інші у скроневу зону (голову). Аналогічно по різному описували завершення конфлікту, зокрема щодо її подальшого похитування та падіння.

Сам обвинувачений факт нанесення удару потерпілій ОСОБА_9 не заперечував, однак вважає безпідставними звинувачення у ступені тяжкості його наслідків.

Висновком експерта № 173 (експертиза проведена у період із 12 липня 2021 по 26 липня 2021), зміст якого відповідає статті 102 КПК України установлено, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку та забоєм м`яких тканин голови - синець лівої скроневої ділянки, синців лівих плеча і передпліччя які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо як від ударів рукою людини так і при ударі об тупі тверді предмети, у час, вказаний у постанові про призначення експертизи, медичній документації, потерпілою; за ступенем тяжкості відносяться до категорії: закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку та забоєм м`яких тканин голови синець лівої скроневої ділянки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці лівого плеча і передпліччя легких тілесних ушкоджень; по тілу ОСОБА_9 було нанесено не менше трьох ударів.

Тобто, експертом, у розглядуваному випадку, виокремлено отримані потерпілою тілесні ушкодження.

Листом Ковельського МТМО № 4137/22.1-2.21 від 27 липня 2021 року підтверджено, що ОСОБА_9 08 липня 2021 була на прийомі у лікаря ЗПСМ Центру ПМСД Ковельського МТМО та їй встановлено діагноз струс головного мозку; із 08 липня 2021 по 15 липня 2021 знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої та свідків які, на момент самого конфлікту, знаходились біля потерпілої найближче, судом слушно зазначено про доведеність спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій лише тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку і забоєм м`яких тканин голови синцем лівої скроневої ділянки ОСОБА_9 , який вона отримала у результаті удару правою рукою в ліву ділянку голови.

Такий висновок суду узгоджується із змістом показань самої потерпілої, даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 липня 2021 року, у якій зазначено про нанесення ОСОБА_9 чоловіком на ім`я ОСОБА_17 одного удару долонею руки (правої) у ділянку лівої щоки та скроні, показаннями свідків, які безпосередньо були поруч із потерпілою, а тому бачили обставини вчиненого найбільш детально.

Сам обвинувачений, а також усі допитані свідки, загалом, стверджували про нанесення ОСОБА_7 потерпілій лише одного удару у ліву частину щоки, скроні, а тому висновок суду про наявність причинно - наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та спричиненими потерпілій вищезазначених тілесних ушкоджень, є цілком законним та обґрунтованим.

Спростовуючи версію сторони захисту про отримання потерпілою ОСОБА_9 наявних у неї тілесних ушкоджень під час попереднього конфлікту з ОСОБА_18 , судом слушно зазначено про те, що сама потерпіла, безпосередньо після його завершення про наявність у неї будь-яких тілесних ушкоджень чи поганого самопочуття нікому не повідомляла, до лікарів, які прибули на місце події, не зверталась. Про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень також повідомляла і свідок ОСОБА_14 , яка перебувала поруч із ОСОБА_9 протягом тридцяти хвилин, після завершення першого конфлікту.

Ураховуючи, що зібрані органом досудового розслідування докази у їх сукупності та взаємозв`язку «поза розумним сумнівом» доводять винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що апеляція, у якій порушується питання про виправдання обвинуваченого, є безпідставною.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення йому надто суворого покарання, без належного урахування судом роду його діяльності, незадовільного стану здоров`я та наявності на утриманні трьох дітей, слід зазначити таке.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, зважуючи на його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого, в контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання, місцевий суд із достатньою повнотою урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є кримінальним проступком, обставини та наслідки вчиненого, що включає у себе (форму, вину, мотив, мету та стадію його вчинення, відсутність епізодичності злочинної діяльності); особу обвинуваченого, який раніше не судимий, тобто до кримінальної відповідальності притягується вперше, його характеризуючі дані; наявність міцних соціальних зв`язків; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та цілком законно і обґрунтовано застосував альтернативний вид покарання у виді громадських робіт у розмірі, визначеному санкцією даної норми закону України про кримінальну відповідальність, який не є максимальним, а відтак і не надто суворим, як помилково вважає обвинувачений.

Відповідно до ст. 56 КК України громадські роботи - вид кримінального покарання, яке полягає у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Доводи обвинуваченого про зайняття ним підприємницькою діяльністю та наявності на його утриманні трьох дітей, жодним чином не спростовують цілком законних та достатньо обґрунтованих висновків суду в частині призначеного йому виду та розміру покарання. Адже, ОСОБА_7 не позбавлений фізичної можливості, у вільний від підприємницької діяльності час, безоплатно виконувати суспільно корисні роботи, покладені на нього вироком суду. Також не установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 відноситься до кола осіб, визначених ч. 3 ст. 56 КК України, або ж за станом здоров`я не в змозі відбувати зазначений вид покарання.

Відтак, призначене місцевим судом покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених обвинуваченим дій, а тому колегія суддів не вважає таке покарання явно несправедливим через його суворість.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і вмотивованість наведених висновків судів першої інстанцій, у апеляційній скарзі, не наведено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: