Номер провадження: 11-кп/813/1731/24
Справа № 523/8574/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 22.05.2024 якою під час судового розгляду к/п № 0005640 від 06.12.2018 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з вищою освітою, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого п.12) ч.2 ст. 115 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.07.2024 без визначення застави,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого дитину 2013 р.н., приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.12) ч.2 ст. 115 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.07.2024

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 22.05.2024 був продовжений строк тримання під вартою до 21.07.2024 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України у к/п № 0005640 від 06.12.2018 без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованого злочину та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких вказують на те, що вона є незаконною з таких підстав:

- поза увагою суду залишилася та обставина, що у відповідності до практики ЄСПЛ після спливу певного часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченої особи;

- ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має дочку, не притягувався до кримінальної відповідальності, має незадовільний стан здоров`я;

- ОСОБА_8 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, матір похилого віку, тобто не має наміру переховуватися від суду;

- у вказаному криминальному проваджені вже допитані потерпілі та всі заявлені стороною обвинувачення свідки, що свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на них;

- стороною обвинувачення не надано достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину та заявлених ризиків;

- обвинувачені утримуються під вартою протягом тривалого часу, а саме з 06.12.2018, що є порушенням вимог КПК України та практики ЄСПЛ, окрім того на 23.04.2023 були призначені судові дебати, які не відбувалися та на теперішній час виключно вирішується питання про продовження їм запобіжного заходу;

- свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні визнав свою вину у вбивстві ОСОБА_11 , що залишилося позва увагою суду.

За таких обставин, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу від 22.05.2024 та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно них запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0005640 від 06.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.12) ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, перевіряючи доводи обвинувачених відносно недоведеності їх вини, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого злочину та його наслідки, а також можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченої, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, в тому числі шляхом перетину кордону, оскільки це не буде становити для особи жіночої статті жодних перепон.

Апеляційний суд приймає посилання обвинувачених відносно наявності міцних соціальних зв`язків, водночас, наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище ризиків.

Доводи апелянтів про відсутність підтвердження продовження існування ризиків, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що вони можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останнім дій, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

В той же час, колегія суддів також враховує, що відносно обвинувачених на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси також перебуває обвинувальний акт за ст. 194 КК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно них залишенню без змін.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

В той же час, апеляційний суд враховує твердження сторони захисту відносно того, що обвинувачені утримується під вартою дуже тривалий час.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду на вимоги ч. 4 ст.28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Аналіз зазначених положень свідчить, що розумність строків кримінального провадження встановлений законодавцем для забезпечення гарантій особи від необґрунтованого та надмірного затягування кримінального провадження відносно неї з метою забезпечення прав цієї особи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційним судом на підставі пояснень учасників апеляційного провадження було встановлено, що обвинувачені утримуються під вартою з грудня 2018 року, на теперішній час сторонами провадження подано всі докази, які досліджені судом, допитані всі свідки, та ще у квітні 2023 планувалося проведення судових дебатів та прийняття рішення по справі, натомість з того часу, судом 1-ої інстанції лише розглядаються клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу.

Колегія суддів, загалом погоджуючись із висновком суду щодо наявності правових підстав для продовження строку тримання під вартою з метою забезпечення імперативних завдань кримінального провадження, в той же час звертає особливу увагу суду 1-ої інстанції на те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин.

У цьому контексті апеляційним суд наголошує на тому, що апеляційним судом неодноразово зверталася увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду вказаного кримінального провадження та дотримання прав обвинувачених, що фактично було проігноровано.

Відтак, апеляційний суд, не втручаючись у процес здійснення правосуддя судом 1-ої інстанції, вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим звертає увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Водночас, апеляційний суд нагадує колегії судів 1-ої інстанції про те, що відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що підставою дисциплінарної відповідальності судді є безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку встановленого законом…

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 183, 199, 318, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2024, якою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.07.2024 залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4