Справа № 308/8973/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представник потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0003153, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 листопад 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Луганськ, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з повною вищою освітою, не працюючої, не одруженої, раніше судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою, переслідуючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, із метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки та допускаючи їх настання, за попередньою змовою та в групі із ОСОБА_7 , реалізувала разом із останньою свої злочинні наміри на незаконне заволодіння грошовими коштами, а саме, 27 лютого 2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у приміщенні офісу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , реалізуючи їх спільні злочинні наміри на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом укладення з ним договору позики, переконавши останнього у доброчесності своїх намірів щодо повернення отриманих у якості позики грошових коштів, а також у забезпеченості, у разі необхідності її погашення шляхом стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, маючи у своєму розпорядженні оригінали паспорту громадянки України та картки фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , якими ОСОБА_9 незаконно заволоділа раніше, передала їх ОСОБА_7 для того, щоб остання видала себе за ОСОБА_4 та в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 надала її паспорт громадянина України та картку фізичної особи платника податків. Таким чином, ОСОБА_9 підтвердила вказаному нотаріусу, що ОСОБА_7 є насправді її колишньою свекрухою - ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 у свою чергу в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 , надала оригінали паспорту громадянки України та картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заявили про намір укласти договір позики та договір іпотеки з ОСОБА_6 , чим ввели в оману приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 щодо особи ОСОБА_7 та щодо її права власності на об`єкт нерухомого майна.

У свою чергу, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , будучи переконаним у тому, що до нього звернулася саме ОСОБА_4 , за допомогою власного комп`ютера в офісі за місцем здійснення своєї діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , склав та роздрукував договір позики № 295 від 27.02.2017 на суму 146340,00 грн, у якому зі сторони «Позичальника» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Позикодавця» ОСОБА_6 , та договір іпотеки № 296 від 27.02.2017, у якому зі сторони «Іпотекодавця» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Іпотекодержателя» - ОСОБА_6 .

У той же час, ОСОБА_4 щодо укладення таких договорів до приватного нотаріуса ОСОБА_10 ніколи не зверталась і свою згоду на їх укладення від свого імені не надавала, а ОСОБА_7 , у свою чергу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і те, що вона не є ОСОБА_4 та не має жодних законних підстав на підписання даного роду офіційних документів, а саме договору позики та договору іпотеки, так як ОСОБА_4 на це її не уповноважувала, згоду свою на їх укладення від її імені не надавала, діючи з прямим умислом, власноручно підробила підписи від імені ОСОБА_4 в складених приватним нотаріусом ОСОБА_10 договорі позики та договорі іпотеки. Після цього, даний договір позики № 295 та договір іпотеки № 296 посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 шляхом нанесення відбитку печатки та підпису і зареєстровано в реєстрі.

Таким чином, унаслідок вчинення вказаних вище злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , на підставі завідомо підроблених офіційних документів, а саме договору позики № 295 та договору іпотеки № 296, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 на загальну суму 146340,00 грн, які були наданні останнім ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в якості позики.

Крім того, 03 березня 2017 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , реалізуючи їх спільні злочинні наміри на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом укладення з ним додаткової угоди до договору позики від 27.02.2017, переконавши останнього у доброчесності своїх намірів щодо повернення отриманих у якості позики грошових коштів, а також у забезпеченості, у разі необхідності її погашення шляхом стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, маючи у своєму розпорядженні оригінали паспорту громадянина України та картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , якими вона незаконно заволоділа, перебуваючи в помешканні ОСОБА_4 , передала їх ОСОБА_7 для того, щоб остання представилася ОСОБА_4 , та в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 надала її паспорт громадянина України та картку фізичної особи платника податків, знаходячись разом з ОСОБА_7 в приміщенні офісу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , підтвердила вказаному нотаріуса, що ОСОБА_7 насправді це її колишня свекруха - ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 у свою чергу в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 , надала оригінали паспорту громадянки України та картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заявили про намір укласти додаткову угоду до договору позики від 27.02.2017 та договір про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017 з ОСОБА_6 , чим ввели в оману приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 щодо особи ОСОБА_7 та щодо її права власності на об`єкт нерухомого майна.

У свою чергу, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , будучи переконаним у тому, що до нього звернулася саме ОСОБА_4 , за допомогою власного комп`ютера в офісі за місцем здійснення своєї діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , склав та роздрукував додаткову угоду від 03.03.2017 на суму 54570,00 грн до договору позики від 27.02.2017, у якому зі сторони «Позичальника» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Позикодавця» ОСОБА_6 , та договір від 03.03.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017, у якому зі сторони «Іпотекодавця» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Іпотекодержателя» ОСОБА_6 .

У той же час, ОСОБА_4 щодо укладення таких договорів до приватного нотаріуса ОСОБА_10 ніколи не зверталась і своєї згоди на їх укладення від свого імені не надавала, а ОСОБА_7 у свою чергу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і те, що вона не являється ОСОБА_4 та не має жодних законних підстав на підписання даного роду офіційних документів, а саме договору позики та договору іпотеки, так як ОСОБА_4 на це її не уповноважувала, згоду свою на їх укладення від її імені не надавала, діючи з прямим умислом, власноручно підробила підписи від імені ОСОБА_4 в складених приватним нотаріусом ОСОБА_10 додатковій угоді від 03.03.2017 до договору позики від 27.02.2017 та договорі від 03.03.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017. Після цього, вказані договори було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 шляхом нанесення відбитку печатки та підпису і зареєстровано в реєстрі за №№ 380, 381.

Таким чином, внаслідок вчинення вказаних вище злочинних дій, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , на підставі завідомо підроблених офіційних документів, а саме додаткової угоди від 03.03.2017 до договору позики від 27.02.2017 та договору від 03.03.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 на загальну суму 54570,00 грн, які були наданні останнім у якості позики.

Крім того, 27 травня 2017 року, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , реалізуючи їх спільні злочинні наміри на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом укладення з ним додаткової угоди до договору позики від 27.02.2017, переконавши останнього у доброчесності своїх намірів щодо повернення отриманих у якості позики грошових коштів, а також у забезпеченості у разі необхідності її погашення шляхом стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, маючи у своєму розпорядженні оригінали паспорту громадянки України та картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , якими вона незаконно заволоділа перебуваючи в помешканні ОСОБА_4 , передала їх ОСОБА_7 для того, щоб остання представилася ОСОБА_4 , та в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 /, надала її паспорт громадянина України та картку фізичної особи платника податків, знаходячись разом з ОСОБА_7 в приміщенні офісу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , підтвердила вказаному нотаріусу, що ОСОБА_7 насправді це її свекруха - ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 у свою чергу в якості документа, що підтверджує її особу як ОСОБА_4 , надала оригінали паспорту громадянина України та картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_4 , а також оригінали документів на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заявили про намір укласти додаткову угоду до договору позики від 27.02.2017 та договір про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017 з ОСОБА_6 , чим ввели в оману приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 щодо особи ОСОБА_7 та щодо її права власності на об`єкт нерухомого майна.

У свою чергу, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , будучи переконаним у тому, що до нього звернулася саме ОСОБА_4 , за допомогою власного комп`ютера в офісі за місцем здійснення своєї діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , склав та роздрукував додаткову угоду від 27.05.2017 на суму 21620,00 грн до договору позики від 27.02.2017, у якому зі сторони «Позичальника» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Позикодавця» - ОСОБА_6 , та договір від 27.05.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017, у якому зі сторони «Іпотекодавця» виступає ОСОБА_4 , а зі сторони «Іпотекодержателя» - ОСОБА_6 .

У той же час, ОСОБА_4 щодо укладення таких договорів до приватного нотаріуса ОСОБА_10 ніколи не зверталась і своєї згоди на їх укладення від свого імені не надавала, а ОСОБА_7 у свою чергу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і те, що вона не являється ОСОБА_4 та не має жодних законних підстав на підписання даного роду офіційних документів, а саме договору позики та договору іпотеки, так як ОСОБА_4 не уповноважувала її на це, свою згоду на його укладення від її імені не надавала, діючи з прямим умислом, власноручно підробила підписи від імені ОСОБА_4 в складених приватним нотаріусом ОСОБА_10 додатковій угоді від 27.05.2017 до договору позики від 27.02.2017 та договорі від 27.05.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017. Після цього, вказані договори було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 шляхом нанесення відбитку печатки та підпису і зареєстровано в реєстрі за №№ 1042, 1043.

Таким чином, внаслідок вчинення вказаних вище злочинних дій, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , на підставі завідомо підроблених офіційних документів, а саме додаткової угоди від 27.05.2017 до договору позики від 27.02.2017 та договору від 27.05.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 на загальну суму 21620,00 грн, які були наданні останнім у якості позики.

У результаті вищевказаних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заподіяли ОСОБА_6 матеріальну шкоду у великих розмірах на загальну суму 222530,00 гривень.

Також, внаслідок вчинення вказаних вище злочинних дій, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою приватного нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , на підставі завідомо підроблених офіційних документів, зокрема, договору іпотеки, шахрайським шляхом отримали реальну можливість розпоряджатися належною ОСОБА_4 квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , надавши ОСОБА_6 право на звернення стягнення на предмет іпотеки та, як наслідок, незаконне вибуття із власності ОСОБА_4 вищевказаної квартири з одночасним створенням умов для звернення стягнення на предмет іпотеки.

У результаті вищезгаданих дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заподіяли ОСОБА_4 матеріальну шкоду у великих розмірах на суму 319074,00 гривень (ринкова вартість квартири, згідно з висновком експерта № 9710 від 31.05.2018).

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах; ч. 3 ст. 358 КК України, а саме підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

У ході розгляду справи прокурор повідомив про укладення 24 квітня 2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_8 угоди про визнання винуватості та просив перейти до її розгляду.

При цьому зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права.

Згідно з умовами угоди, обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Сторони погодилися на призначення ОСОБА_7 кримінального покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 3 ст. 358 КК України звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; за ч. 4 ст. 358 КК України - звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023 призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та 3 (три) місяці.

Захисник обвинуваченої підтвердила укладення угоди про визнання винуватості, просила її затвердити, при цьому додала, що при укладенні угоди були дотримані вимоги, передбачені КПК України та КК України, угода укладена добровільно, без застосування насильства, примусу чи погроз.

Обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що визнає себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, вказала, що час, місце та спосіб вчинення нею кримінальних правопорушень в обвинувальному акті та угоді викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і вона їх в повному обсязі підтверджує. Зазначила, що повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України щодо обмеження права оскарження вироку, згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання й інші заходи, які можливо будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Додала, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачена вказала, що угода про визнання винуватості укладена нею добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз, розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_4 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, на підтвердження чого подав письмову заяву про згоду на укладення угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні подав письмову заяву про згоду на укладення угоди про визнання винуватості, проти її затвердження не заперечив. При цьому додав, що заявлений у рамках кримінального провадження цивільний позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити.

Заслухавши прокурора, потерпілого та представника потерпілої, обвинувачену та її захисника, дослідивши угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно з ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченої ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані як кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах; ч. 3 ст. 358 КК України, а саме підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, які згідно з ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів; ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа, який, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачена ОСОБА_7 попереджена про наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження її права оскарження вироку, згідно з ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, повністю усвідомлює характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання й інші заходи, які можуть бути застосовані до неї у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладена обвинуваченою ОСОБА_7 добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз.

Потерпілі ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 надали письмові згоди на укладення прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_7

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, узгоджена міра покарання визначена в межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 190 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, встановленим ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.

Окрім цього можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідає встановленим вимогам та не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

На підставі наведеного, враховуючи, що укладена угода про визнання винуватості повністю відповідає встановленим кримінальним процесуальним законодавстом вимогам, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченій ОСОБА_7 узгодженої міри покарання.

Вирішуючи питання заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, суд виходить з наступного.

Потерпілим ОСОБА_6 , подано цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення з неї 111 265,00 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Суд вважає, що цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_7 у розмірі 111 265,00 грн належним чином доведений та підлягає до задоволення.

Доля речових доказів підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати належить стягнути з обвинуваченої.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного від 26.06.2018 на квартиру АДРЕСА_4 , належить скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 374, 394, 395, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 квітня 2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0003153, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

2. ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 3) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023 остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу її затримання, а саме з 11 год. 20 хв. 12.12.2023.

3. Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного від 26.06.2018 на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 28,4 кв.м. житловою площею 17,6 кв.м., яка на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), - скасувати.

4. Речові докази по справі, а саме:

- документи, вилучені на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2017 № 308/11559/17, а саме: договір позики від 27.02.2017, укладений між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник), який зареєстрований в реєстрі за № 295, договір іпотеки від 27.02.2017, укладений між ОСОБА_6 (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець), який зареєстрований в реєстрі за № 296, та накладення заборони відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , до припинення договору договору іпотеки, яке зареєстроване в реєстрі за № 297, додаткову угоду від 03.03.2017 до вищевказаного договору позики від 27.02.2017, укладену між ОСОБА_6 (позикодавцем) та ОСОБА_4 (позичальником), яка зареєстрована в реєстрі за № 380, договір від 03.03.2017 про зміни до договору іпотеки від 27.02.2017, укладеного між ОСОБА_6 (іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (іпотекодавець), який зареєстрований в реєстрі за № 381, додаткову угоду від 27.05.2017 до договору позики від 27.02.2017 та додаткову угоду до договору позики від 03.03.2017, укладену між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодавцем), зареєстровану в реєстрі за № 1043, які були вилучені в приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- експерементальні зразки підписів ОСОБА_7 на 10 аркушах формату А4; експерементальні зразки підписів ОСОБА_4 на 5 аркушах формату А4; документи з вільними взірцями підписів ОСОБА_4 , а саме квитанцію 0.0.704806260.1, чек про видачу готівки № 3758, заяву на переказ готівки RC-GOLKR506WYUMSMDGTFFT; документи, які були вилучені в Закарпатській дирекції ПАТ "Укрпошта" за адресою: пл. Поштова, 4, м. Ужгород, та містять вільні взірці підписів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: особову картку працівника від 23.05.2016, наказ про прийняття на роботу № 694/к від 20.05.2016 на посаду учня листоноші, наказ про припинення трудового договору (контракту) № 912/к від 27.06.2016, особову картку працівника від 07.09.2016, наказ про прийняття на роботу № 1284/к від 06.09.2016 на посаду учня сортувальника поштових відправлень та виробів друку, наказ про припинення трудового договору (контракту) № 262/к від 09.03.2017 - залишити при матеріалах справи.

5. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 111 265,00 грн (сто одинадцять тисяч двісті шістдесят п`ять грн 00 копійок).

9. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 3646,50 грн (три тисячі шістсот сорок шість грн 50 коп.) процесуальних витрат за проведення почеркознавчої та оціночно-будівельної експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд виключно з підстав, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1