Справа № 559/214/24
Провадження № 1-кп/559/128/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно матеріали кримінального провадження № 0000008 від 12.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сатиїв, Дубенського району, Рівненської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, із середньою освітою, тимчасово не працюючої, не одруженої, раніше не судимої

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона 12 січня 2024 року, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі, що в АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізовуючи свій протиправний намір, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи ніж у лівій руці, нанесла ним один удар у праву стегнову ділянку ноги ОСОБА_5 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді колотої рани правого стегна розміром до 3 см., які згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному проступку визнала повністю. Не заперечила факту умисного нанесення потерпілому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень. Відмовилася від дачі показів, зазначивши, що обставини та мотиви вчинення правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності.

На даний час повністю усвідомила протиправність вчиненого проступку, просила суворо не карати та не позбавляти волі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав покази про те, що 12 січня 2024 року він перебував у свого знайомого ОСОБА_6 , де також знаходилася ОСОБА_3 . Під час розпивання алкогольних напоїв, між ним та обвинуваченою виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачена вдарила його рукою по обличчі, він, у свою чергу, заламав їй руку, однак, коли відпустив, остання невідомо звідки взяла ніж та завдала йому один удар у стегно правої ноги, у зв`язку з чим йому було заподіяно тілесні ушкодження. Першу медичну допомогу отримав від знайомого, з яким разом розпивали спиртні напої та, в подальшому, викликав працівників поліції. На даний час, з приводу отримання тілесних ушкоджень, продовжує лікування .

Потерпілий зазначив, що має до обвинуваченої претензії морального та матеріального характеру, які, за необхідності, буде пред`являти в порядку цивільного судочинства.

Оскільки викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого кримінального правопорушення обвинувачена не оспорює, повністю їх визнала, тому, з урахуванням позиції обвинуваченої, потерпілого та думки прокурора, який вважав за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченою, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи суд вважає встановленими та винність обвинуваченої доведеною. Враховуючи вищезазначене, суд визначив за недоцільне дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, із наявних у справі доказів вбачається, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінальному проступку доведена повністю, а саме визнанням вини обвинуваченою, показами потерпілого та наявними у справі доказами і її дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст.50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченої, її відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

ОСОБА_3 не одружена, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,по місцю проживання органами місцевого самоврядування характеризується як особа, відносно якої скарги не надходили, офіційно не працевлаштована.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, які передбачені ст.66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої в ході судового розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_3 , беручи до уваги дані, що її характеризують, враховуючи обставини та мотиви вчиненого проступку, думки потерпілого та прокурора, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій необхідно призначити в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України, а саме виді обмеження волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України. На думку суду, саме таке покарання за своїм видом та розміром буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку і особі обвинуваченої та буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчиненню нових злочинів.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заяввлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України засуджену ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засуджену ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського Апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1