Справа № 485/375/24
Провадження №1-кп/485/68/24
Вирок

іменем України

13 березня 2024 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка кримінальне провадження № 0000188 від 31 січня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Калинове Попаснянського району Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, військовслужбовця військової служби за мобілізацією, стрільця-помічника гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у тимчасовому місці дислокації підрозділу роти морської піхоти ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, з метою ухилення від обов`язків військової служби, прийнявши під розпис до виконання, доведений до нього 10 листопада 2023 року близько 10 год. 00 хв. командиром роти морської піхоти ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_6 та, у подальшому, цього ж дня 10 листопада 2023 року близько 16 год. 00 хв., заступником командира роти морської піхоти з морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 бойовий наказ командира роти морської піхоти ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 10 листопада 2023 року № 170, а саме: «Здійснити переміщення з району очікування в район накопичення особового складу. Для організації переправи увійти в взаємодію з комендантом переправи та не пізніше 03:00 11 листопада 2023 року приступити до завантаження особового складу на десантно-висаджувальні засоби. Вести наступ у напрямку (…), використовуючи результати вогневого ураження противника артилерією бригади, штурмової авіації, розгромити підрозділи 2мсб 28мсп 70мед противника, що обороняються по рубежу (…), оволодіти рубежем: 100м північніше згину дороги півд.-зах. околиці (…), зах. околиці (…), не зупиняючись продовжити наступ та до кінця доби оволодіти рубежем (…)», прямо виразив небажання виконувати наказ прямого начальника, що супроводжувалось усною та письмовою відмовами, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ. При цьому, наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Суду пояснив, що дійсно 10 листопада 2023 року командиром йому було віддано наказ який він не виконав. Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений, наказ він не виконав через збіг життєвих обставин. Також пояснив, що він не відмовляється від проходження служби, в подальшому хоче продовжувати служити в збройних силах.

Враховуючи те, що обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і, як встановлено судом, він правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що за місцем роботи до мобілізації та за місцем служби характеризується позитивно, військовослужбовець,одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд приймає з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та мотиви вчинення кримінального правопорушення, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вказані дані про особу обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор просив признати обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 58 КК України замість призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми грошового забезпечення.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні просили призначити покарання не пов"язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене суд вважає, що обставини викладені вище істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обвинуваченому ОСОБА_3 можливо призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст. 63 КК України не вбачається, та враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який і в подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України суд вважає за можливе згідно ст.58 КК України замість позбавлення волі призначити обвинуваченому службове обмеження для військовослужбовців із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави, що у свою чергу відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого та на переконання суду буде достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 березня 2024 року. У хвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року скасовано, постановлено нову ухвалу якою ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 березня 2024 року, визначено розмір застави в сумі 60560,00 грн.

09 лютого 2024 року ОСОБА_3 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" від 12 лютого 2024 року.

Згідно квитанції від 08 лютого 2024 року, ОСОБА_8 було внесено заставу за ОСОБА_3 в сумі 60560,00 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_3 виконав покладенні на нього судом обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава після набрання вироком суду законної сили підлягає поверненню заставодавцю.

Керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме призначити покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі статті 58 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбуття призначеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання зарахувати строк «тримання під вартою» з 19 січня 2024 року по 09 лютого 2024 року включно, з розрахунку один день «тримання під вартою» відповідає трьом дням службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити у вигляді застави.

Заставу, визначену за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, у розмірі 60560,00 грн. (шістдесят тисяч п"ятсот шістдесят) гривень, внесену 08 лютого 2024 року на рахунок державної казначейської служби України м. Київ за обвинуваченого ОСОБА_3 - заставодавцем ОСОБА_8 (згідно квитанції № 0.0..1 від 08 лютого 2024 року) - повернути заставодавцю ОСОБА_8 , відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 діб з моменту оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області, а засудженим - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1