Номер провадження: 11-сс/813/796/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2024 у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: фіскальний чек від 04.04.2024, виданого магазином Camo-Tec, на суму 9047,00 гривень; костюм Stalker 3.0 Canvas, кольору олива, який складається з куртки та штанів, розміру XXXL; поло Army ID Long CoolPass Pique, кольору олива, 7368, розміру XXXL; целофанові прозорі пакети з наліпками «Camo-Tec» у кількості 2 шт.; черевики Bulat, кольору олива, 7043, 46 розміру, у картонній коробці з написом «Camo-Tec»; білий целофановий пакет з написом «Camo-Tec»; мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , із забороною розпорядження, відчуження та користування..

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , речі та мобільний телефон, то зазначене майно може містити електронні докази про можливе одержання останнім неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень, а тому є важливими доказами можливого вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності третіх осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю збереження речових доказів, а отже не є свавільним та відповідає вимогам законності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що з клопотанням звернувся слідчий, а не прокурор, як це передбачено ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Обставини, зафіксовані на відеозапису обшуку (додаток до протоколу) вказують про примусове (з погрозою застосування фізичної сили) вилучення у ОСОБА_8 наявного при ньому мобільного телефону, без дотримання порядку проведення обшуку особи, передбаченого ч. 5 ст. 236 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладання арешту на мобільний телефон Iphone 14 Pro Max та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладання арешту на мобільний телефон Iphone 14 Pro Max.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора. який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення слугували матеріали Одеського управління ДВБ НПУ за заявою ОСОБА_11 за фактом неправомірних дій службових осіб ВП АДРЕСА_2 , які вимагають від вищевказаного неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США за не притягнення його до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень.

Згідно до отриманої інформації від Одеського управління ДВБ НПУ на виконання доручення слідчого за результатами проведених заходів отримано відомості щодо осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- поліцейський офіцер громади відділу превенції ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- начальник ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому вищевказані особи змінили свої вимоги та натомість грошових коштів виразили вимогу про надання 3 (трьох) комплектів тактичної форми із взуттям у якості неправомірної вигоди за вирішення питання про списання матеріалів ЄО та не внесення відомостей до ЄРДР за фактом можливого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтвердив вищевказані обставини.

У подальшому, 05.04.2024 у вечірній час доби, та неробочий час Київського районного суду м. Одеси, виникла необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з наявністю оперативної інформації про місцезнаходження неправомірної вигоди у вигляді 3 (трьох) комплектів тактичної форми та взуття, які отримали ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які можуть зберігатись за їх місцем мешкання.

Таким чином, з метою врятування та збереження майна і речей, які можуть бути використані у кримінальному провадженні в якості доказів, а також підтвердження вини вищевказаних осіб у вчиненні кримінального правопорушення, так і їх невинуватості, слідчим прийнято рішення про проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 (власником даної квартири є ОСОБА_13 ) за місцем мешкання ОСОБА_8 в ході якого виявлено та вилучено:

1) Фіскальний чек від 04.04.2024, виданого магазином Camo-Tec, на суму 9047,00 гривень, який опечатано в сейф-пакет В1017422;

2) Костюм Stalker 3.0 Canvas, кольору олива, який складається з куртки та штанів, розміру XXXL, який опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

3) Поло Army ID Long CoolPass Pique, кольору олива, 7368, розміру XXXL яку опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

4) Целофанові прозорі пакети з наліпками «Camo-Tec» у кількості 2 шт., які опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

5) Черевики Bulat, кольору олива, 7043, 46 розміру, у картонній коробці з написом «Camo-Tec», які опечатано в сейф-пакет PSP4156198;

6) Білий целофановий пакет з написом «Camo-Tec», які опечатано в

сейф-пакет PSP4156198;

7) Мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , опечатано в сейф-пакет В1016542.

В ході обшуку на куртці вищевказаного костюму, на правому рукаві внизу, при розрізі ножицями було виявлено нашивку з вишитим написом «ДВБ».

06.04.2024 слідчим винесено постанову про визнання вищевказаних речей і документів речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а підставою для арешту речей та мобільного телефону, є те, що зазначене майно може містити електронні докази про можливе одержання останнім неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень, а тому є важливими доказами можливого вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

Так, накладення арешту на мобільний телефон необхідне для проведення його огляду з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження. Крім того, сторона захисту не оспорює обставину користування зазначеним телефоном ОСОБА_8 .

Твердження апелянта про те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом у порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, згідно якої виключне право на звернення надається прокурору є необґрунтованими та суперечать вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України, відповідно до якої з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

В даному випадку клопотання про арешт майна подано слідчим за погодженням з прокурором, тобто з дотримання положень глави 17 КПК України про арешт майна.

Колегією суддів встановлено, що обшук за місцем мешкання начальника ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено з дотриманням вимог КПК України, оскільки 05.04.2024 у вечірній час доби у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з наявністю оперативної інформації про місцезнаходження неправомірної вигоди у вигляді 3 (трьох) комплектів тактичної форми та взуття, проведено обшуку за місцем мешкання начальника ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 . Дозвіл на який в подальшому було надано на підставі ухвали слідчого судді від 11.04.2024 року. А тому апеляційний суд вважає доводи сторони захисту про порушення вимог КПК при проведенні обшуку безпідставним.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Крім того під час судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції прокурором ОСОБА_6 долучено копію супровідного листа про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у порядку ст.ст. 283, 615 КПК України, для розгляду справи по суті до суду першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4