Справа № 133/310/23
Провадження №11-кп/801/339/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарями судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі учасників провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 06.02.2024 до 05.04.2024, без визначення розміру застави обвинуваченому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимому, одруженому, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 347, 348 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за №0000554 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 347, ст. 348 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники - адвокати ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання з носінням електронного засобу контролю.

Прокурор ОСОБА_12 заперечував щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання з носінням електронного засобу контролю, посилаючись на безпідставність заявленого клопотання.

Представник потерпілого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора та заперечував щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м?який.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 06 лютого 2024 року до 05 квітня 2024 року, без визначення розміру застави. Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників - адвокатів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання з носінням засобу електронного контролю.

Ухвалене рішення мотивовано тим, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується в вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (передбачений ст. 348 КК України) проти життя та здоров?я працівника правоохоронного органу із застосуванням вибухового пристрою, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від дев?яти до п?ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки кримінальне провадження ще не завершене. Обвинувачений ОСОБА_9 не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв?язків, тому наявний ризик того, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суду не були надані докази, які б свідчили про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання в ході досудового розслідування обвинуваченому запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою зникли. За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 06 лютого 2024 року до 05 квітня 2024 року, без визначенні розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та постійного проживання.

На переконання захисника, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Прокурором не доведено ризики, визначені ст. 177 КПК України, судом не взято до уваги те, що станом на 06.02.2024 допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, і жоден з них не повідомив про те, що між обвинуваченим та потерпілим існував конфлікт та як наслідок мотив вчинення злочину, з їх показів також не встановлено наявності погроз обвинуваченого потерпілому.

Судом першої інстанції також не взято до уваги дані про особу обвинуваченого, які підтверджують наявність міцних соціальних зв`язків, а саме: постійного місця проживання, дружини, малолітньої дитини, позитивних характеристик за місцем проживання.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній, та просили її задовольнити.

Прокурори заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За правилами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 місцевим судом були дотримані в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 347, 348 КК України, кримінальне провадження наразі розглядається судом першої інстанції по суті.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не підлягають задоволенню, оскільки КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії. При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Так, надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку, що наявні факти, які оцінив суд першої інстанції, продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому, підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_9 має реальну можливість переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, а тому доводи сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Посилання захисника на те, що станом на 06.02.2024 допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, і жоден з них не повідомив про те, що між обвинуваченим та потерпілим існував конфлікт та як наслідок мотив вчинення злочину, з їх показів також не встановлено наявності погроз обвинуваченого потерпілому, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскількисудовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, а апеляційний суд на даній стадії кримінального провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосуються доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений має місце постійного проживання, реєстрації, соціальні зв?язки, а саме: дружину, малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, то колегія суддів зауважує наступне.

Вказані обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу, окрім того, вони існували і на час вчинення протиправних дій згідно з висунутим обвинуваченням.

Крім того, у матеріалах судового провадження відсутні відомості про те, що вказані обставини утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_9 моделі поведінки, а тому вони, на переконання колегії суддів, не здатні перешкодити вчинити обвинуваченому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, доводи захисника про недоведеність прокурором ризиків, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту, суперечливі, оскільки, застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним.

До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Відповідно згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Водночас колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває під вартою, а тому суду першої інстанції необхідно вжити заходи для недопущення затягування розгляду вказаного провадження та розглянути справу в розумні строки, постановивши законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4