Справа № 366/15/24
Провадження № 1-кс/366/129/24
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2024 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача Відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області від 18 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного 7 грудня 2023 року до ЄРДР за № 0000183 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_5 на постанову дізнавача Відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київськійобластівід 18 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного 7 грудня 2023 року до ЄРДР за № 0000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана постанова містить лише відписки на норми цивільного права, дізнавач не збирав докази по справі, не перевірявїх та не надавав оцінку. Крім того, постанова не містить у собі переліку слідчих дій, посилань на конкретні обставини. Під час здійснення досудового розслідування дізнавачем не було допитано самого ОСОБА_6 , не проведено одночасного допиту останнього з потерпілою. Не встановлено, та не допитано будівельників, яким відомо ким саме було збудовано вказаний будинок. Не допитані сусіди, що проживають поруч майна, яким заволоділи шляхом зловживання довірою потерпілої, з метою встановлення відношення ОСОБА_7 до вказаного майна. Не вилучена документація по майну з метою встановлення осіб, які здійснювали її реєстрацію, та не здійснена перекваліфікація злочину. Окрім того, оскаржувана постанова була винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже підставою для закриття кримінального провадження у резолютивній частині зазначено відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення, в той же час посилання здійснюється на норму п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, що є відсутністю події кримінального правопорушення.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 вимоги підтримав, просив задовольнити, дав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Прокурор та скаржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з частиною 1 статті 304 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.Строк на оскарження постанови дотримано.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка в судове засідання слідчого чи прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя, вислухавши аргументи представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження №0000183, приходить до наступних висновків.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.3 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування згідно з вимогами ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, саме ж доказування, як визначено в ч.2 ст.91 КПК України, полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 07.12.2023 за ознаками вчинення кримінальногоправопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З витягу з ЄРДР убачається, що 07.12.2023 року до відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що в період часу з грудня 2019 року до вересня 2023 року ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_8 , заволодів належним їм майном, а саме садовим будинком та прилеглими до нього об`єктами, чим ОСОБА_4 завдано майнову шкоду. Вказане повідомлення зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 6366 від 07.12.2023, з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ознаками вчинення кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 убачається, що з 2016 року вона спільно проживала із ОСОБА_8 , а 24.04.2021 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Так, під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 побудували садовий будинок, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :20:197:0168 у Вишгородському р-н, Демидівська сільська рада, ст АДРЕСА_2 (Акт на право власності на земельну ділянку серія та номер НОМЕР_1 , виданий 25.10.2012), яка належить батьку ОСОБА_8 - ОСОБА_7 . ОСОБА_4 також повідомила, що її чоловік багато фінансово допомагав батьку, та в якості вдячності за це, ОСОБА_7 , запропонував передати їм вказану земельну ділянку для будівництва садового будиночку. Він також озвучив, що вказана земельна ділянка буде для них весільним подарунком. Так як потерпіла ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_8 дійшли спільної згоди, що місце розташування запропонованої ОСОБА_7 земельної ділянки їм підходить, вирішили довіритись ОСОБА_7 та погодились на його пропозицію. Зазначений садовий будинок будувався, утримувався та використовувався для постійного проживання ОСОБА_4 та її чоловіка. Здійснення будівництва, ремонтних робіт, облаштування ділянки та утримання майна здійснювалось повністю за рахунок власних та позикових коштів. Зі слів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не вкладав коштів в проектування будинку, не приймав участі в будівництві та облаштуванні будинку та ділянки, його ремонті та утриманні, та не був його фактичним володільцем та користувачем. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на початку березня 2022 року ОСОБА_7 виїхав за кордон до Німеччини та не виконав своє зобов`язання щодо переоформлення будинку та земельної ділянки.

На підставі Доручення, виданого ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , 16.12.2020 року було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, одноповерховий, площею 136 кв.м. та відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05.02.2021 садовий будинок було введено в експлуатацію.

13.09.2021 було зареєстровано право власності на садовий будинок на власника земельної ділянки ОСОБА_7 .

14 вересня 2023 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2023р., убачається, що власником садового будинку, загальною площею 136 кв.м., який розташовано у АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 .

Згідно висновку експертів за результатами комісійної судової будівельно-технічної №736/03-2024 від 12.03.2024р. визначено вартість будівництва садового будинку, яка складає 4153453,00 грн., вартість будівельних робіт з благоустрою, а також влаштування інженерних споруд становить 444563,00 грн.

26.09.2023р. ОСОБА_7 (власник земельної ділянки) повідомив ОСОБА_4 , що має намір продати будинок оскільки вважає, що відповідно до документів на право власності будинок з земельною ділянкою належить йому та відповідно він є власником та має повне право щодо розпорядження даним майном, нібито відмовившись таким чином від виконання своїх зобов`язань щодо переоформлення будинку згідно усної обіцянки.

Ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 12.01.2024р. у задоволенні клопотання начальника Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000183, відомості про яке внесено до ЄРДР 07.12.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 21.03.2024р. накладено арешт на майно, шляхом заборони його відчуження, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :20:197:0168, яка належить ОСОБА_7 та розміщена за адресою (згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого станом на 21.12.2023) АДРЕСА_2 ; садовий будинок та належні до нього споруди, розташовані за адресою (згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прим власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого станом на 21.12.2023): АДРЕСА_2 , та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :20:197:0168, власником якого с ОСОБА_7 .

На підставі вказаних відомостей дізнавач прийшов до переконання, що в даному випадкувідсутняоб`єктивна сторона кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та закрив своєю постановою від 18 квітня 2024 року кримінальне провадження №0000183 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальногоправопорушення.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для їїдосягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що постановою дізнавача групи дізнавачів у кримінальному провадженні начальника СД Відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 від 07.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України прийнято рішення про закриття у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

У своїй постанові дізнавач посилається на те, що під час досудового розслідування виконані всі можливі слідчі та процесуальні дії з метою здобуття доказів на встановлення факту вчинення кримінального правопорушення часу, місця, способу та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень, однак аналізом отриманих доказів не підтверджуються факт, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_4 .

Як убачається з вказаного кримінального провадження, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник спір стосовно нерухомого майна, яке по суті належить на підставі права власності ОСОБА_7 . Вказаний спір виник після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вже 26.09.2023 року, зі слів ОСОБА_4 , власник земельної ділянки ОСОБА_7 повідомив, що має намір продати будинок.

Отже, мотивами закриття кримінального провадження зазначено, що в ситуації, яка склаласьміж гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вбачаються цивільно-правові відносини, так як в діях гр. ОСОБА_7 на момент «подарунку на весілля земельної ділянки», на якій в подальшому було побудовано будинок, був відсутній прямий умисел на незаконне заволодіння майном, тобто відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а правовідносини, які склалися між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , регулюється нормами Цивільного кодексу України у встановленомузаконодавством порядку.

Слідчий суддя, перевіривши факти викладені у скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, шахрайством визначається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або у приховуванні відомостей про різноманітні обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого. До вказаних обставин відносяться й такі, що стосуються певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати.

Отже, обвинувачення особи у вчиненні шахрайства має мати місце при встановленні умислу особи на заволодіння майном у момент його отримання, а в іншому випадку мова йтиме про відсутність складу цього правопорушення та наявність цивільно-правових відносин між особами. Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, договір купівлі-продажу, оренди, комісії тощо), лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Тобто наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за існування підстав не повинна бути перешкодою для оцінкискоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Крім того, згідноіз практикою Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 березня 2021 року, справа ЄУН 127/11849/15-к, наявність між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені у певному правочині, сама по собі не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чизловживаннядовірою.

Однак принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чизловживаннядовірою, зокрема й беручи на себе при цьомупевнізобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, в тому числі й виходячи з сукупності фактичних дій такої особи.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правового делікту слід проводити по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності.

Як встановлено слідчим суддею, потерпіла ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_8 прийняли «подарунок» від ОСОБА_7 та самостійно вирішили побудувати будинок та зробити ремонтні роботи, без перереєстрації права власності у встановленому законом порядку.

ОСОБА_7 не вчиняв будь-яких дій, які б ввели ОСОБА_4 чи ОСОБА_8 в оману з метою незаконного заволодіння майном шляхом шахрайства, а надання доручення на здійснення реєстрації документів про будівництво ОСОБА_7 взагалі не передбачає наявності такої об`єктивної сторони ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченої ст. 190 КК України, як зловживання довірою, оскільки така ознака притаманна діям особи, з якою потерпілий завідомо знайомий та має довірливі відносини.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя погоджується із висновками дізнавача про те, що в такому випадку між сторонами існують цивільно-правові відносини і діяння не містить складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім того, слідчий суддя вважає, що проведення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні порушує принципи змагальності та рівності сторін в цивільній справі, оскільки ОСОБА_4 намагається таким чином збирати докази для цивільних правовідносин шляхом проведення експертиз тощо.

У справі, яка розглядається, оскаржувана постанова дізнавача є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття.

Крім того, викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

Враховуючи наведене, дізнавачем встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, заявником і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова дізнавача від 18.04.2024 року, у наведеній вище частині, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме об`єктивної сторони передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є достатньо вмотивованою та такою, що відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 171, 223, 236, 303-308, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача Відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області від 18 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного 7 грудня 2023 року до ЄРДР за № 0000183 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України- відмовити .

Матеріали кримінального провадження, внесеного 07.12.2023 року до ЄРДР за №0000183 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України повернути до Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області.

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1