печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000979 від 20.05.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новоселівка Краснолиманівського району Донецької області, українки, громадянки України, раніше не судимої, проживаючої у цивільному шлюбі, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; підозрювана ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

11.06.2024 слідчий у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000979про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 .

У клопотанні слідчий зазначає, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України.

Задля дієвості цього провадження у органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, у виді запобіжного заходу, посилаючись на мету і підстави застосування такого запобіжного заходу слідчий просить застосувати ОСОБА_4 тримання під вартою строком на 60 днів з визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.

Захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, вказав на те, що наведені слідчим у клопотанні ризики є узагальнюючими та не мають достатнього підґрунтя. Також, вказав, що всупереч ст. 194 КПК України стороною обвинувачення не доведено обставин, що буде недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому за вказаних обставин просив відмовити в задоволенні клопотання.

Аналогічні заперечення висловив захисник ОСОБА_6 .

Підозрювана ОСОБА_4 доводи захисників підтримала.

Вивчивши клопотання, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

11.06.2024 о 06 год. 23 хв. у кримінальному провадженні № 0000979 ОСОБА_4 затримано в порядку п. 3 ч. 2 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а о 06 год. 44 хв. цього ж дня повідомлено їй про підозру в створенні та утриманні місць розпусти, вчинених з метою наживи, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, а також сутенерстві, вчиненому щодо кількох осіб, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що викладенні у клопотанні обставини, дають підстави підозрювати особу ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, а долучені матеріали підтверджують ці обставини, зокрема: рапортом № 93 від 25.09.2024; допитом свідка ОСОБА_9 від 26.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15.05.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.10.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.12.2023; протоколом огляд від 20.03.2024 (мобільного телефону ОСОБА_11 ); протоколом огляду від 15.05.2024 (відеозапису з ТОВ «Альянс маркет»); протоколом огляду від 15.05.2024 (відеозапису з ТОВ «АТБ-Маркет»); протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 16.04.2024; протоколом огляду від 16.04.2024 (мобільного телефону ОСОБА_12 ); протоколом від 05.02.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експеримент відносно ОСОБА_4 ; протоколом № 42/4781т від 12.03.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтроль особи ОСОБА_11 ; протоколом № 42/5565т від 20.03.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтроль особи ОСОБА_13 ; протоколом № 42/4358т від 15.04.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту відносно ОСОБА_4 ; протоколом № 42/8763т від 06.05.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_4 ; протоколом № 42/8759т від 06.05.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_14 ; протоколом № 42/8760т від 06.05.2024 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_15 .

Зважаючи на встановлені обставини серед досліджених доказів, слідчий суддя визнає, що твердження сторони захисту про непричетність підозрюваної до вчинення, інкримінованих їй злочинів є передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.

На даному етапі сукупність відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження є достатніми на даній стадії для висновку про обґрунтованість підозри, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя вважає виправданим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про їх наявність з огляду на значну суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, особу підозрюваної, міцність її соціальних зв`язків та конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що у клопотанні не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчий суддя перевіряючи наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходить із наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вказуючи на наявність ризиків слідчий у клопотанні та прокурори в судовому засіданні посилались на можливість вчинення ОСОБА_4 дій щодо переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні та можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які слідчий суддя вважає частково доведеними в силу наступного.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого у клопотанні та прокурорів в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 на час ухвалення рішення підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, належать до категорії нетяжкого та тяжкого.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Слідчим суддею в контексті встановлення наявності зазначеного ризику враховується, що підозрювана ОСОБА_4 раніше не судима, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце реєстрації та проживання.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, хоч і маючи стримуючі фактори у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи достатні матеріальні ресурси, з певним ступенем вірогідності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Викладене переконує слідчого суддю в частковій обґрунтованості доводів слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні щодо наявності цього ризику.

Щодо ризику знищення, приховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то доводи сторони обвинувачення про наявність цього ризику обумовлені стадією кримінального провадження, зокрема, досудове розслідування наразі триває і процес збирання доказів не завершений.

Доволі переконливими є доводи слідчого про те, що з урахуванням специфіки та виняткової чисельності інкримінованих епізодів злочинної діяльності, а також того, що не всі особи, які брали в них участь на теперішній час встановлені, ОСОБА_4 через сталі стосунки із ними, може вчиняти дії направлені на настання цього ризику.

Клопотання не містить переконливих доводів щодо можливості безпосереднього або опосередкованого доступу ОСОБА_4 до зазначених речей та документів, що вказує на часткову доведеність цього ризику.

За вказаних обставин, є досить реальним з певним ступенем вірогідності настання ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження триває, у справі не допитані свідки, та всі підозрювані особи, показання яких можуть вплинути на хід досудового розслідування злочинів, слідчий суддя вважає, що ризик в частині можливого незаконного впливу підозрюваною на свідків та інших підозрюваних з метою спотворення показань є достатньо реальним.

При цьому, існування попереднього ризику може також спонукати підозрювану до вчинення нового злочину з метою впливу на свідків та інших підозрюваних осіб в рамках даного кримінального провадження, тому ризик вчинити нове кримінальне правопорушення, беззаперечно є доволі реальним.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про часткову доведеність слідчим у клопотанні та прокурорами в судовому засіданні ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01.06.2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В судовому засіданні прокурори та слідчий не змогли обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваної під час досудового розслідування та спростувати доводи сторони захисту з цих обставин.

Як вже зазначалось, підозрювана ОСОБА_4 раніше не судима, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце реєстрації та проживання.

Зазначені обставини значно зменшують існування частково доведених та встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, прокурорами та слідчим не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, про неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, що є підставою в порядку ч. 4 ст. 194 КПК України для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначено у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», з урахуванням наявності частково доведених ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК Українита зазначених даних щодо особи підозрюваної, які значно зменшують їх існування, слідчий суддя вважає можливим до підозрюваної застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названих вище ризиків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 193, 205, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останній цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання останній невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту.

Підозрювану ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і звільнити з-під варти.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 строком до 08.08.2024 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого;

- не відлучатися із Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншим підозрюваними у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_4 під підпис;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну ;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначити до 08.08.2024.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_18