Номер провадження: 11-сс/813/143/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7 , та його представника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000733 від 26.10.2022 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України та накладено із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 14.12.2023 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон «Iphone 14 Pro», з сім карткою № НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2022 року;

-довідку ВЛК від 07.12.2022 року на ім`я ОСОБА_7 ;

-заключение магнитно-резонансной томографии на ім`я ОСОБА_7 від 04.04.2022 року на 1 арк;

-заключение магнитно-резонансной томографии на ім`я ОСОБА_7 від 20.12.2016 року на 1 арк;

-рекомендації «Спас. Мене спас» від 03.03.2023 року ОСОБА_7 з додатками, на 3 арк;

-епікриз від 31.01.2023 року на ім`я ОСОБА_7 з медичного центру «Спас. Мене спас» від 03.03.2023 року на 2 арк;

-медичний висновок від 04.12.2017 року на ім`я ОСОБА_7 з інституту ім. Філатова на 1 арк;

-медичний висновок від 13.05.2019 року на ім`я ОСОБА_7 з інституту ім. Філатова на 1 арк;

-медичний висновок від 26.05.2019 року на ім`я ОСОБА_7 з інституту ім. Філатова на 1 арк;

-медичний висновок від 23.06.2020 року на ім`я ОСОБА_7 з інституту ім. Філатова на 1 арк;

-УЗІ № 740 від 05.02.2019 року на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк, та дві копії результатів аналізів на 2 арк;

-УЗІ № 7255 від 07.11.2016 року на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк;

-УЗІ № 7255 від 07.11.2016 року на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк;

-файл у якому знаходяться результати аналізів ОСОБА_7 у кількості 11 штук на 11 арк.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, шо:

- обшук в помешканні проведено без участі адвоката, що є порушенням права на захист;

- власник майна не має жодного правового статусу у даному кримінальному проваджені;

- вилучене майно не має відношення до даного кримінального провадження;

- відсутні правові підстави для накладення арешту на це майно;

- оскаржувана ухвала слідчого судді не містить відомостей на які конкретно медичні документи накладено арешт, як на речові докази;

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_7 , та його представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368КК України.

Як вбачається із клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР в к/п №0000733 та інших матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів, зокрема, стосовно створення посадовими особами ТЦК та СП Одеського регіону разом із діючими лікарями сфери охорони здоров`я злочинної схеми виготовлення документів, на підставі яких приймають рішення стосовно непридатності до військової служби призовників.

Для встановлення повного кола осіб причетних до вчинення даного кримінального правопорушення, а також можливих місць зберігання майна, речей та документів, які мають значення для досудового розслідування було надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій співробітникам ОУ ДВБ НПУ.

Відповідно до матеріалів виконаного доручення було встановлено, що директором комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради ОСОБА_10 , надаються вказівки завідуючим відділень стосовно проведення під його особистим контролем оглядів пацієнтів, які направляються для обстежень сімейними лікарями та районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки м. Одеси з метою отримання останніми за певну неправомірну вигоду медичних висновків щодо подальшого встановлення діагнозів непридатності до військової служби.

Встановлено, що громадянин ОСОБА_7 в поточному році нібито перебував на стаціонарному обстеженні в комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня № 11", в ході якого необхідно було пройти медичний огляд з метою подальшого отримання медичної документації про обстеження та лікарського консультаційного висновку спеціаліста щодо встановлення діагнозу про хворобу. Зазначені хибні лікарські висновки стали подальшою підставою отримання ОСОБА_7 документів непридатності до військової служб.

14.12.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого було виявлено та вилучено мобільний телефон та документи ОСОБА_7 .

Метою накладення арешту на майно слідчий у своєму клопотанні визначив необхідність збереження речових доказів.

Перевіряючи доводи, які викладені у апеляційній скарзі відносно того, що матеріали, які долучені до клопотання слідчого не містять будь-яких доказів, які хоча б опосередковано вказували на можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину, апеляційний суд зауважує, що досудове розслідування вказаного провадження триває, вживаються заходи щодо встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Вилучені предмети, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, згідно клопотання слідчого містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, вилучені речі необхідні з метою проведення подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вилучене майно, адже досудове розслідування здійснюється у тому числі щодо встановлення підстав (зокрема хибних медичних документів та висновків) які в подальшому ставали підставами для отримання документів щодо непридатності до військової служби.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучені речі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речовими доказами від 14.12.2023 року, відповідно до якої вилучені речі визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження (а.п. 17-19).

Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном та зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважав за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно, з метою збереження та дослідження вказаних речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000733.

Положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим копіями матеріалів кримінального провадження дозволяють дійти висновку про наявність ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368КК України.

Отже, слідчий довів достатність підстав вважати, що могло бути вчинене вказане кримінальне правопорушення, що може бути підставою для арешту майна. При цьому на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі встановлювати наявність складу злочину, винуватість осіб та ступінь їх вини. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей визначає, що кримінальне правопорушення могло бути вчинено за описаних прокурором обставин.

На переконання апеляційного суду, відомості, які наявні або були видалені з вилученого телефону, можуть використовуватися як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відповідно телефон, як матеріальний носій цих відомостей, має ознаки речового доказу і може бути використаний сторонами кримінального провадження.

Цим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вилучених речей критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги що обшук в помешканні проведено без участі адвоката, що є порушенням права на захист апеляційний суд відхиляє.

Так, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , проводився на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року, фіксація перебігу слідчої дії здійснювалась за допомогою звуко та відеозаписувальної техніки, про що зазначено у протоколі обшуку від 14.12.2023 року. Вказані слідчі дії проводились у присутності понятих, так само як ОСОБА_7 , який зауважень чи заперечень до протоколу не вносив.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.5 ст.233 КПК, обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження. Обшук особи здійснюється особами тієї самої статі у присутності адвоката, представника на вимогу такої особи. Неявка адвоката, представника для участі у проведенні обшуку особи протягом трьох годин не перешкоджає проведенню обшуку. Хід і результати особистого обшуку підлягають обов`язковій фіксації у відповідному протоколі.

При цьому, особистий обшук ОСОБА_7 не проводився.

За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає у проведенні даної слідчої дії порушень вимог діючого КПК.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на вимоги ст.170 КПК, задовольнив клопотання та наклав арешт на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , зазначивши про те, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Посилання апеляційної скарги що оскаржувана ухвала слідчого судді не містить відомостей на які конкретно медичні документи накладено арешт, як на речові докази є неприйнятними та спростовуються змістом ухвали слідчого судді, в якій зазначено перелік на назви документів на які накладено арешт.

Доводи апелянта відносно незаконності накладення арешту на вищевказані речі та телефон, у зв`язку із не врахування слідчим суддею відсутності будь-яких доказів причетності ОСОБА_7 , апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки діючий кримінальний процесуальний закон України не ставить в залежність можливість накладення арешту на майно з процесуальним статусом особи, у володінні якого воно перебуває на час вирішення клопотання щодо необхідності його арешту.

На даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучене майно є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідь до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати такого майна власником. Однак з накладенням арешту втрачається така можливість, а тому може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням прокурора про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000733такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000733 від 26.10.2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4