Справа №522/4792/24
Провадження №1-кп/522/2079/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000137 від 05.03.2024 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеси, українця за національністю, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 16.05.2023 р. Малиновським районним судом м.Одеси за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з випробувальним терміном 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2024 року в нічний час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , перебував у квартирі свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає спільно з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив, як ОСОБА_7 увімкнувши зарядний пристрій, залишив свій мобільний телефон біля ліжка.

В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на таємне, повторне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону, належного ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 20 січня 2024 року у період часу з 01 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, переконавшись, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 сплять та його дії залишаються непомітними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки Samsung, моделі Galaxy AO04s в жовтому корпусі вартістю 7300 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 та зарядний пристрій до вказаного мобільного телефону, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Таємно викравши в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_8 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 5 лютого 2024 року № 49/2024, мобільний телефон марки Samsung, моделі Galaxy AO04s який належить ОСОБА_7 , вартістю 7300 гривень, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_7 , матеріальний збиток в розмірі 7300 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, викладенні в обвинувальному акті та пояснив суду, що скоїв злочин, оскільки не мав кошти на власні потреби, щиро кається, хоче відшкодувати завдану шкоду, однак не має коштів.

Потерпіла особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву по проведення судового провадження без його участі, цивільний позов не заявляв.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, а саме: неодружений, непрацевлаштований, раніше судимий за аналогічний злочин, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, належних висновків для себе не зробив.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 роки, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.

ОСОБА_3 засуджений вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 16.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, якого звільнено від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, а тому за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.

Також, суд враховує те, що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 50, 61, 62, 65, 75, 76, 309 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Малиновського районного судом м.Одеси від 16.05.2024 року та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні під час судового провадження не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1