Справа № 134/678/24
УХВАЛА

про арешт майна

06 травня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

Слідчий суддя Крижопільського районного суду ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання заступника начальника СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000087 від 03 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про арешт майна.

Вказав, що 02.04.2024 до ВП №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_4 жительки с. Попелюхи Тульчинського району Вінницької області про те, що 24.02.2024 нею було втрачено її банківську картку "Приватбанк" НОМЕР_1 та 25.02.2024 о 11:45 год. невідомою особою із її банківського рахунку знято та викрадено гроші в сумі 4600 грн.

За даним фактом розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 повідомила, що 24.02.2024 вона ходила до магазину в с. Попелюхи Тульчинського району, де працює її знайома ОСОБА_5 та взяла із собою свою банківську картку «Приватбанк». ОСОБА_4 мала намір передати картку ОСОБА_5 , так як вважала, що та буде їхати до смт Піщанка та щоб зняла їй кошти. Так як ОСОБА_5 того дня до смт Піщанки не їхала, тому картку їй не передала. При цьому, як пояснила, свою картку разом із пін-кодом поставила до пакету, який тримала у кишені. Наступного дня до неї зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що їде в смт Піщанку. Тоді ОСОБА_4 почала шукати свою банківську картку, але її не знайшла. В подальшому, так як картку не знайшла, 29.02.2024 поїхала до відділення АТ КБ «ПриватБанк» смт Піщанка, щоб перевипустити карту та зняти кошти. Однак, у відділенні банку їй повідомили, що 25.02.2024 о 11:45 год. із її банківської картки було знято кошти в сумі 4600 грн. двома платежами: 4000 грн. та 600 грн., які було знято в банкоматі, що розташований в магазині «Центральний» смт Крижопіль Тульчинського району Вінницької області.

Проведеними заходами встановлено, що до вчинення крадіжки грошей із картки ОСОБА_4 причетний неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

06.05.2024 мати неповнолітнього ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , добровільно видала працівникам поліції банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а також фрагмент аркушу паперу на якому нанесено напис барвником чорного кольору «1507/ 4тис.» про що написала відповідну заяву.

06.05.2024 проведено огляд виданих ОСОБА_7 речей та визнано їх речовими доказами.

Необхідність арешту вилучених речей обґрунтована тим, що відповідно до ст. 98 КПК України, вони є речовими доказами у кримінальному провадженні, та можуть бути реалізовані, знищені можливі сліди вчинення кримінального правопорушення, або в інший спосіб знищено ідентифікаційні ознаки, а тому є необхідність забезпечити цілісність вказаного майна та недопущення інших незаконних дій стосовно нього, вжити заходів щодо забезпечення їхньої схоронності через арешт та подальше передання на зберігання до кімнати речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали, додані до клопотання, приходжу до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно з наступних підстав.

Клопотання про арешт майна, подане заступником начальника СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 відповідає вимогам статті 171 КПК України, підстав для його повернення ініціатору не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 та 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим Відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області доведено необхідність накладення арешту на майно; наявність достатніх підстав вважати, що зазначені речі є предметом скоєного кримінального правопорушення та має суттєве значення для встановлення обставин скоєного кримінального правопорушення, необхідність проведення відповідних слідчих дій, а також збереження речових доказів.

Статтею 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження, якими зокрема є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею враховується правова підстава для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України; розмір можливої конфіскації майна та розмір можливого цивільного позову про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на вище викладене приходжу до висновку, що з метою запобігання настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також для проведення необхідних слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні як речових доказів, слід задовольнити клопотання та накласти арешт на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Приймаючи до уваги, що вище зазначені речі є предметом злочину, можуть бути фізично вилученими, тому необхідно вжити заходів збереження, з метою усунення реальної загрози втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, може бути застосована лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати, пошкодження, знищення майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а подальше використання вказаного майна містить зазначені ризики, а в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначені вище речі - є предметом скоєного кримінального правопорушення, має суттєве значення для встановлення обставин скоєного кримінального правопорушення, слідчий суддя з метою проведення необхідних слідчих дій, а також з метою збереження речового доказу, приходить до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на вище зазначене майно.

Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170, 172, 173, 175, 309, 395 КПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Накласти арешт на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а також фрагмент аркушу паперу на якому нанесено напис барвником чорного кольору «1507/ 4тис.», які добровільно видала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати їх на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області до вирішення справи по суті.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя