Справа № 553/2101/22
Провадження № 1-кп/553/89/2024
У Х В А Л А

Іменем України

19.04.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5

представника потерпілого: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 10.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Ленінського районного суду м. Полтави перебувають матеріали вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова заявлене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби щодо ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України. Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 до 07.00 в межах строку досудового розслідування на 2 (два) місяці, тобто до 14.04.2022 включно. Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави відносно

ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, востаннє до 06.12.2022 включно. Наразі судовий розгляд не завершено, у той же час, ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу не зменшилися. Приймаючи до уваги дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі, що ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків не має, вбачається ризик можливого переховування від органів досудового розслідування або суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки йому достовірно відомо про його місце проживання та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може шляхом залякування змусити потерпілого та свідків змінити свої покази. Також обвинувачений ОСОБА_9 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що на теперішній час не встановлено всіх обставин вчинення злочину та зібрані не всі можливі докази, в тому

числі речові. Окрім іншого, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, вчинив тяжкий злочин із застосуванням насильства стосовно людини та може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення проти власності небезпечним для життя та здоров`я способом. Тобто наразі існують ризики, перелічені пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого, запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просить застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме: в період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня за місцем його реєстрації та фактичного місця мешкання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці, та покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , наступні обов`язки: прибувати до Ленінського районного суду м. Полтави за першою вимогою; у період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ; не виїжджати за межі Харківської області без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця реєстрації та фактичного проживання.

У судовому засіданні прокурор підтримав вищевказане клопотання.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у грудні 2022 року, обвинувачений ОСОБА_9 від суду не приховується, на кожне судове засідання з`являється, факти будь-якого впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілого та свідків відсутні. Отже перелічені у клопотанні прокурора ризики відсутні. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дійшов такого.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд враховує вимоги п.п. 2, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 статті 194 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями частини 3 статті 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років. При цьому злочин вчинений групою осіб.

Однак, прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки в підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_9 після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту (06.12.2022), від суду не переховувався, з`являється для участі у судових засіданнях, доказів впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілого, свідків, експертів у кримінальному провадженні, суду не надано.

Отже прокурором не доведені обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також у судовому засіданні прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова заявлене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби щодо ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України. Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 до 07.00 в межах строку досудового розслідування на 2 (два) місяці, тобто до 14.04.2022 включно. Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави відносно ОСОБА_10 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, востаннє до 06.12.2022 включно. Наразі судовий розгляд не завершено, у той же час, ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу не зменшилися. Приймаючи до уваги дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі, що ОСОБА_10 стійких соціальних зв`язків не має, вбачається ризик можливого переховування від органів досудового розслідування або суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись на свободі, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки йому достовірно відомо про його місце проживання та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може шляхом залякування змусити потерпілого та свідків змінити свої покази. Також обвинувачений ОСОБА_10 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що на теперішній час не встановлено всіх обставин вчинення злочину та зібрані не всі можливі докази, в тому числі речові. Окрім іншого, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, вчинив тяжкий злочин із застосуванням насильства стосовно людини та може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення проти власності небезпечним для життя та здоров`я способом. Тобто наразі існують ризики, перелічені пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого, запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просить застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме: в період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня за місцем його реєстрації та фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , на два місяці та покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки: прибувати до Ленінського районного суду м. Полтави за першою вимогою; у період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ; не виїжджати за межі Харківської області без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця реєстрації та фактичного проживання.

У судовому засіданні прокурор підтримав вищевказане клопотання.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 , думку якого підтримав обвинувачений

ОСОБА_10 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у грудні 2022 року, обвинувачений ОСОБА_10 від суду не приховується, на кожне судове засідання з`являється, факти будь-якого впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_10 на потерпілого та свідків відсутні. Отже перелічені у клопотанні прокурора ризики відсутні. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дійшов такого.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд враховує вимоги п.п. 2, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні

підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 статті 194 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями частини 3 статті 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років. При цьому злочин вчинений групою осіб.

Однак, прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки в підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_10 після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту (06.12.2022), від суду не переховувався, з`являється для участі у судових засіданнях, доказів впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_10 на потерпілого, свідків, експертів у кримінальному провадженні, суду не надано.

Отже прокурором не доведені обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Також у судовому засіданні прокурором Слобідської окружної прокуратури

м. Харкова заявлене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби щодо ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України. Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 до 07.00 в межах строку досудового розслідування на 2 (два) місяці, тобто до 14.04.2022 включно. Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави відносно ОСОБА_11 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, востаннє до 06.12.2022 включно. Наразі судовий розгляд не завершено, у той же час, ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу не зменшилися. Приймаючи до уваги дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі, що ОСОБА_11 стійких соціальних зв`язків не має, вбачається ризик можливого переховування від органів досудового розслідування або суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 знаходячись на свободі, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки йому достовірно відомо про його місце проживання та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може шляхом залякування змусити потерпілого та свідків змінити свої покази. Також обвинувачений ОСОБА_11 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що на теперішній час не встановлено всіх обставин вчинення злочину та зібрані не всі можливі докази, в тому числі речові. Окрім іншого, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, вчинив тяжкий злочин із застосуванням насильства стосовно людини та може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення проти власності небезпечним для життя та здоров`я способом. Тобто наразі існують ризики, перелічені пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого, запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просить застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме: в період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня за місцем його реєстрації та фактичного місця мешкання, а саме: за адресою: АДРЕСА_3 , на два місяці, та покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки: прибувати до Ленінського районного суду м. Полтави за першою вимогою; у період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня не залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 ; не виїжджати за межі Харківської області без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця реєстрації та фактичного проживання.

У судовому засіданні прокурор підтримав вищевказане клопотання.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_11 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у грудні 2022 року, обвинувачений ОСОБА_11 від суду не приховується, на кожне судове засідання з`являється, факти будь-якого впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_11 на потерпілого та свідків відсутні. Отже перелічені у клопотанні прокурора ризики відсутні. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дійшов такого.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд враховує вимоги пп. 2, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі статтями 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 статті 194 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями частини 3 статті 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. При цьому злочин вчинений групою осіб.

Однак, прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки в підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_11 після закінчення строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту (06.12.2022), від суду не переховувався, з`являється для участі у судових засіданнях, доказів впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_11 на потерпілого, свідків, експертів у кримінальному провадженні, суду не надано.

Отже прокурором не доведені обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .

Крім того, 15.03.2023 до Ленінського районного суду м. Полтави надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_13 , яке обґрунтовано тим, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 є потерпілим та цивільним позивачем, яким в межах кримінального провадження був заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі 250 000,00грн та моральної шкоди у розмірі 2 000 000,00 грн. з кожного. З метою забезпечення цивільного позову є необхідність у вжитті заходів забезпечення даного кримінального провадження шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у

банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, належні обвинуваченим ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в порядку, передбаченому статтями 130, 131, 170 КПК України. Посилаючись на норми ст.ст. 83, 84 ЦПК України та на відсутність під час дії правового режиму воєнного стану вільного доступу до державних реєстрів та відсутність об`єктивної можливості самостійно отримати інформацію від банків та інших фінансових установ щодо коштів та цінностей, що знаходяться на банківських рахунках чи зберіганні у банках або інших фінансових установах та які належать обвинуваченим, просить суд витребувати інформацію (докази) щодо переліку всьогo мaйна, належного обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у держателів наступних державних реєстрів:

-Дepжaвного peєcтpy peчовиx пpав на неpуxоме майно (дepжaтель Міністерство Юстиції України);

-Дepжавного реєстру цивільних повітряних суден України (держатель Державна aвiацiйна служба України);

-Єдиного державного реєстру транспортних засобів (держaтeль Міністерство внутрішніх справ Укpaїни);

-Єдиного реєстру для вeдeння автоматизованого обліку тракторів, самохідних шacі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (держатель Державна інспекція сільського господарства України).

Витребувати інформацію (докази) щодо належних обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 корпоративних прав у Міністерства юстиції України як держателя Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Bитpeбувати iнформацію (докази) від Державної податкової служби України щодо відкритих рахунків у банках та інших фінансових установaх, які нaлeжaть обвинуваченим.

Витребувати інформацію (докази) від банків та інших фінансових установ, щодо яких Дepжавна податкова служба України надасть інформацію про відкриті рахунки, що належать обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 (згідно із п.4 резолютивної частини цього клопотання), стосовно грошових коштів, які наявні на рахунках, що належать обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 .

Витребувати інформацію (докази) чи відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 y Акціонерному Товаристві Комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299), Акціонерному Товаристві «Державний ощадний банк України» (MФO 300465), Акціонерному товаристві «Універсал банк» (MФO 322001), Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк» (МФО 300335) та чи наявні на цих рахунках грошові кошти.

Витребувати інформацію (докази) від банків та інших фінансових установ, щодо яких Державна пoдаткова служба України надасть інформацію про відкриті рахунки, що належать обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 (3гідно із п.4 peзoлютивної частини цього клопотання), стосовно того, чи відкриті у цих бaнкax та iнших фінансових установах банківські комірки (банківські скриньки, дeпoзитарнi комірки, індивідуальні банківські сейфи, абонементні сейфи, дeпoзитні скриньки) на ім`я обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19

3 мeтою забезпечення відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_20 внаслідок вчиненого щодо нього кримiнального правопорушення, з огляду на заявлений ОСОБА_5 цивільний позов, накласти арешт на все майно (рухоме, неруxoме, грошові кошти, цінності) тa корпоративні права, належні обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 .

У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_13 підтримав заявлене клопотання у частині витребування інформації (доказів). В частині накладення арешту на майно обвинувачених просив розглянути клопотання після отримання відповідної інформації (доказів) із зазначених ним установ.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав свого представника.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти клопотання представника потерпілого.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти клопотання представника потерпілого.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти клопотання представника потерпілого.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 підтримали своїх захисників.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши подане клопотання, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд, зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про витребування певних речей чи документів.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень частини 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи, що нормами кримінального процесуального законодавства не врегульоване питання витребування доказів, а подане представником потерпілого клопотання стосується пред`явленого цивільного позову у кримінальному провадженні, суд вважає необхідним застосувати відповідні норми цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Проте, всупереч вказаним вимогам, подане представником потерпілого клопотання не містить даних щодо вжитих потерпілим чи його представником заходів для отримання витребуваних доказів самостійно та (або) причини неможливості самостійного отримання зазначеної у клопотанні інформації (доказів). Крім того, клопотання не містить даних щодо реєстраційних номерів облікової картки платника податків обвинувачених, які є необхідними у разі отримання інформації (доказів) з відповідних реєстрів, при цьому представником потерпілого не заявлене клопотання про витребування цих даних.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_13 про витребування доказів.

Керуючись ст. ст. 128, 130, 131, 167, 170, 173, 177, 194, 309, 314-316, 369-372 КПК України, ст. 84 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 146 , ч.3 ст. 289 КК України, відмовити.

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 146 КК України, відмовити.

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, відмовити.

У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3