Справа № 172/683/23
Провадження № 1-кп/191/397/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого місця проживання не має, неосвідчений, не працює, раніше судимий:

- 29.03.2017 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. 24.04.2019 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

- 17.10.2023 року вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину 29.03.2017 Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період коли судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, знову вчинив умисне, корисливе правопорушення.

Так, ОСОБА_4 21 квітня 2023 року близько 14:45 годин прийшов до місця мешкання раніше знайомого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з метою з`ясування відносин. В ході вживання алкогольних напоїв близько 15:30 години цього ж дня ОСОБА_4 побачив мобільний телефон, що належить ОСОБА_6 , і в цей час у нього раптово виник протиправний умисел спрямований на вчинення кримінального правопорушення, а саме: відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і подальше обернення його на свою користь, ОСОБА_4 ігноруючи указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та триває по теперішній час, того ж дня без розриву в часі, перебуваючи в приміщенні будинку за вищевказаною адресою, в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного викрадення майна ОСОБА_6 , застосував до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме: знаходячись у положенні стоячи, повернутий обличчям до обличчя потерпілого, який перебував в положенні сидячи, умисно наніс останньому один удар рукою, внаслідок якого потерпілий впав та вдарився лівою частиною голови об підлогу. Продовжуючи свої противоправні наміри ОСОБА_4 наніс ще чотири удари ногою, взутою у взуття, по тулубу потерпілого, який в цей час лежав на підлозі, а саме: два удари у грудну клітину та два удари по череву, завдавши останньому легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_4 повторно, умисно, в присутності власника, відкрито заволодів чужим майном - мобільним телефоном «VIVO 1920» IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , SN НОМЕР_3 який належить ОСОБА_6 і вартість якого складає 6000,00 грн., забравши його зі столу. Після чого, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, утримуючи при собі вищевказане майно, що належить ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України.

Прокурор Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що дослідженні в ході судового розгляду докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_4 , а кваліфікація кримінальних правопорушень є вірною для того, щоб довести винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор просила суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він дати вже не пам`ятає. Прийшов до ОСОБА_6 , щоб розповісти про те, що спільний син потерпілого і його (обвинуваченого) співмешканки ОСОБА_7 після відбуття покарання звільнився з виправної колонії. Він про це знав, бо вже років п`ять живе з колишньою дружиною ОСОБА_6 . Після того як розповів, то пішов до магазину і купив горілку, ковбасу, закуску «Пікнік», хліб і цигарки. У нього залишилось 1300 грн. Потім вони вживали горілку на кухні потерпілого. Так як йому треба був телефон, щоб виставити оголошення про продаж будинку співмешканки, а його телефон не підходив для цього, бо там інша мова в налаштуваннях, то він попросив телефон у ОСОБА_6 , а натомість хотів лишити гроші. Але спочатку потерпілий сказав, що йому самому треба телефон, бо він різні відео дивиться на ньому, але потім вони ще випили і потерпілий дозволив взяти. Жодних тілесних ушкоджень він ОСОБА_6 він не наносив, так як потерпілий сам дозволив взяти телефон. Також, коли він йшов до себе додому, то у потерпілого не було жодних тілесних ушкоджень. Зателефонував до поліції ОСОБА_8 після того як почув відповідь співмешканки і зрозумів, що телефон йому не віддадуть. Хвилин через 20 приїхала поліція і він віддав телефон. Взагалі брав телефон на 1 годину і, коли прийшов додому, то там був свідок ОСОБА_9 , який може підтвердити це, але він не знає його прізвища і адреси проживання. Та у нього немає паспорта. Жодних ревнощів у ОСОБА_6 відносно нього та ОСОБА_7 ніколи не було. У нього є знайомі, у яких він міг взяти телефон, але він вирішив взяти телефон у ОСОБА_6 . Також пояснити, де взялися тілесні ушкодження у потерпілого в той день не може. Крім того, він знає, що вся ця ситуація підлаштована дільничним інспектором поліції ОСОБА_10 , бо він хоче його позбутися через те, що обвинувачений відмовився від його пропозиції співпрацювати.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинене повторно в умовах воєнного стану, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Зокрема, під час судового розгляду було досліджено наступні докази:

- допитано потерпілого ОСОБА_6 , пояснив, що вже дати не пам`ятає. До нього додому за адресою: АДРЕСА_1 .11 приблизно о 14.00 годині прийшов ОСОБА_4 та почав стукати у вікна, так як двері були замкнені. Він, злякавшись, що обвинувачений розіб`є скло, відчинив йому двері. ОСОБА_4 приніс горілку. Пішли на кухню, випили. Сиділи на кухні за столом: він - на диванчику, а обвинувачений - на табуретці. Він розповідав йому про колишню дружину. Потім обвинувачений побачив телефон і сказав, щоб він дав йому його, але він не дозволив брати. Обвинувачений пропонував йому свій телефон і 1000 грн., але він е поголився. Після чого обвинувачений ударив його у праве вухо. Він впав на ліву сторону і вдарився головою. Обвинувачений ударив взутою ногою приблизно по два рази в груди і в живіт. Після чого взяв телефон і пішов. Потерпілий поволі піднявся, так як у нього остеопороз, і пішов на вулицю. У цей час їхала повз двір на велосипеді співмешканка ОСОБА_4 , а його колишня дружина, - ОСОБА_11 , якій він сказав, щоб повернули телефон, на що вона відповіла: «Та щас». Він зрозумів, що так не зможе повернути свій телефон, тому попросив у сусіда, який йшов по дорозі, зателефонувати з його телефону до поліції. У той же день його оглядали у Васильківській лікарні, а потім експерт. ОСОБА_7 - його колишня дружина, з якою перебував у шлюбі 25 років і приблизно через півроку вона почала жити з ОСОБА_4 . Розлучилися вони приблизно 5 років тому. З нею не спілкуються. Просив обвинуваченого суворо покарати;

- допитано свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що в АДРЕСА_2 проживає її колишній чоловік. ОСОБА_12 пішов до нього і запропонував випити, на що останній погодився, так як зловживає алкоголем. Також він коли вип`є стає агресивним. ОСОБА_4 прийшов і каже: «Я забрав його телефон». Він хотів дати оголошення, бо його телефон не підходив для цього. Вони жили в материній хаті. А вона хотіла свою продати. У дворі у них чоловік обрізав дерева, якому ОСОБА_4 пропонував зробити оголошення. Але оголошення не зробили, бо поліція забрала телефон. Не могли зробити оголошення на телефоні ОСОБА_12 , бо в нього була мова німецька, але до цього вже мова була змінена, але не було інтернету. ОСОБА_4 сказав, що не бив його. Стверджувати, що ОСОБА_12 не бив потерпілого не може, бо не була присутньою. Вона їздила скуплятися і ОСОБА_6 сказав, щоб повернули телефон, але вона відповіла «Та щас», бо була зайнята. Після цього вона разом з матір`ю обвинуваченого ходила до потерпілого, щоб він забрав заяву, але він сказав, що забере, якщо вони йому тридцять тисяч заплатять.

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.04.2023 року, згідно із яким ОСОБА_6 повідомив, що чоловік на ім`я ОСОБА_12 , який був співмешканцем його колишньої дружини ОСОБА_7 спричинив йому тілесні ушкодження і забрав мобільний телефон;

- протокол огляду місця події від 21.04.2023 року, відповідно до якого була оглянута територія садиби за адресою: АДРЕСА_2 , де розташований житловий будинок;

- протокол огляду від 21.04.2023 року, згідно із яким ОСОБА_4 біля садиби по АДРЕСА_1 добровільно видав для огляду мобільний телефон сенсорного типу. На момент огляду телефон увімкнений, пароль при розблокуванні телефону відсутній. При відкритті налаштувань в телефоні вбачається така інформація: модель «VIVO 1920», версія андроїд - 12, пам`ять телефону - 128 Гб, IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 . на телефоні встановлена сім-картка з номером НОМЕР_4 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.04.2023 року з додатком у вигляді DVD-R диску з відеофайлом, згідно із яким у ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 розказав і показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном;

- висновок експерта № 2112/23 від 24.04.2023 року, згідно із яким ринкова вартість телефону марки «VIVO 1920», бувшого у використанні, у технічно справному стані, з урахуванням зносу станом на 21.04.2023 року становить 6000,00 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.04.2023, за участю потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що добре знає риси обличчя особи, яка вчинила правопорушення і впізнає його на знімку, в результаті на знімку під № 3 потерпілий впізнав за рисами обличчя ОСОБА_4 ;

- висновк експерта № 107 від 25.04.2023 року, відповідно до якого у потерпілого встановлені тілесні ушкодженні - поширений синець лобно-тім`яної ділянки голови зліва, синець обличчя в ділянці правої носо-губної складки, синець у ділянці горизонтальної гілочки нижньої щелепи зліва, травматичне видалення першого зубу верхньої щелепи справа. Вищевказані ушкодження є наслідком тупої травми і спричинені у нетривалий проміжок часу, одне за одним, не менш як трьома-чотирма динамічними (ударними) навантаженнями тупого травмуючого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що не виключає ймовірності механізму спричинення, вказаного в постанові та самим обстеженим, тобто впливів кистей рук людини, стулених в кулак, або будь-яких інших предметів з подібними властивостями контактуючої частини. Експертні дані не суперечать строкам спричинення тілесних ушкоджень, вказаних у постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи та самим потерпілим, тобто 21.04.2023 року. Всі вищезазначені тілесні ушкодження голови і обличчя у вигляді численних синців, на момент проведення експертизи, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 64-65);

- висновк експерта № 108 від 25.04.2023 року, згідно з яким судово-медичні дані щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень обличчя, встановлені у потерпілого, не виключають ймовірності механізму їх спричинення, викладеного у наданому протоколі слідчого експерименту від 21.04.23 за участі самого потерпілого ОСОБА_6 . Щодо ймовірних ударів ногами в ділянки грудної клітки і живота, судово-медичних даних у вигляді тілесних ушкоджень даних ділянок, не встановлено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було. Зокрема, судом з`ясовувалась інформація щодо можливого свідка, про якого повідомив обвинувачений в ході його допиту, та роз`яснювалося обвинуваченому про можливість подання клопотання про виклик свідків захисту із зазначенням повного прізвища, ім`я, по батькові та адреси проживання, так як це потрібно для їхнього належного виклику до суду. Однак, обвинувачений не зміг назвати навіть прізвище та по батькові потенційного свідка ОСОБА_13 та зазначив, що він немає паспорта.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника, про те, що в його діях не було умислу на заволодіння телефоном, так як він ніби то отримав дозвіл ОСОБА_6 на користування ним, спростовується дослідженими доказами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не збирався викрадати вищевказане майно, так як мав дозвіл потерпілого на користування ним з метою розміщення оголошення щодо продажу будинку, та вважає їх способом захисту, за допомогою якого, останній намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочини.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає надуманими, вони спростовуються як показаннями потерпілого, так і свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні пояснила, що в ОСОБА_4 був свій телефон, який спочатку не міг бути використаний для тієї мети, про яку говорить обвинувачений, через налаштування мови, але ж в той же час вона зазначила що до того дня, коли відбулись всі події, мова вже була змінена. Тобто перешкоди у вигляді не тих мовних налаштувань, що були необхідні, для розміщення оголошення вже не існували.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання потерпілого та свідка, дані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинене повторно в умовах воєнного стану, кваліфікуючи його дії за ч.4 ст. 186 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер діянь, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінальних правопорушень і дані про особу винного, який раніше судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, суд, враховуючи особу обвинуваченого, повне невизнання вини обвинуваченим, суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі.

За переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно із ст.100 КПК України.

Згідно ч.4 ст.122 КПК України експертам, спеціалістам і перекладачам повинна бути сплачена винагорода за виконану роботу, якщо це не є їх службовим обов`язком.

Враховуючи те, що в межах досудового розслідування по даному кримінальному провадженню судово-товарознавча експертиза №2112/23 від 24.04.2023 року була проведена судовим експертом ОСОБА_15 , що не являється її службовим обов`язком, то з обвинуваченого необхідно стягнути на її користь винагороду за виконану нею роботу в сумі 220,00 грн.

Цивільний позов у межах кримінального провадження не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 100, 122, 368, 370, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2023 року, більш суворим, призначеного даним вироком, у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 21.04.2023 року по день набрання вироком законної сили.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- DVD-диск із записом слідчого експерименту за участю потерпілого - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «VIVO 1920», IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , карту пам`яті з надписом USAMS 16 gb, картки мобільного оператора з надписом НОМЕР_5 , сім-картки мобільного оператора «Київстар» з написом НОМЕР_6 - повернути потерпілому ОСОБА_6 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_15 (розрахунковий рахунок КБ «ПриватБанк» НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) винагороду за виконану роботу в сумі 220,00 грн.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1