ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2092/24 Справа № 183/2781/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця м. Грозний Чеченської Республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 19 липня 2024 включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, санкція яких у сукупності передбачає довготривале позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування.

Крім того судом взято до уваги відсутність даних про перебування на території України батьків похилого віку та малолітньої дитини, які потребують утримання з боку обвинуваченого, а також те, що квартира, в якій проживав обвинувачений, йому не належить. Зазначено те, що більш м`який запобіжних захід не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, а в разі відсутності підстав для цього - встановити альтернативну заставу у розмірі 214 720,00 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, також не обгрунтовано і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що судом не було належним чином прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 невиправдано тримається під вартою вже більше двох років, а також дані про особу цього обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину та батьків похилого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не має намірів переховуватися суду. Вважає, що до ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000892 від 21.12.2021 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурором подане клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання його під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлений ризик об`єктивно продовжує існувати і для запобігання йому необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а детальне дослідження його обгрунтованості є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні зокрема кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановленого ризику свідчить і те, що ОСОБА_7 , небезпідставно обвинувачується зокрема у тому, що він на ґрунті виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , на фоні помсти за попередню образу в ході конфлікту, здійснив цілеспрямовано два постріли з пістолета "Форт-12Б" в ОСОБА_10 , при цьому останній отримав кульові поранення, від яких не помер, оскільки йому було надано своєчасну медичну допомогу. В цей же час ОСОБА_7 з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 здійснив два постріли у бік останнього, але не влучив.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати, що ОСОБА_7 є особою зухвалою та рішучою, зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших осіб, схильний до застосування до останніх насильства у власних інтересах.

Крім того, ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, не має постійного місця проживання та вагомих соціальних зв`язків на території України, після вчинення інкримінованого злочину місце пригоди покинув та виїхав до іншого міста, де і був розшуканий.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаного ризику у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлений щодо цього обвинуваченого ризик з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомим.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що судом першої інстанції не було належним чином враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали судом було прийнято до уваги такі дані в обсязі, встановленому з матеріалів кримінального провадження, зокрема зазначено і про задовільний стан здоров`я ОСОБА_7 та відсутність попередніх судимостей.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обвинувачений має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий, має на утриманні дитину та батьків похилого віку, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент скоєння інкримінованих обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці. Разом з тим слід вказати, що факт проживання на території України разом з ОСОБА_7 його батьків та малолітньої дитини, який, на думку захисника, свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, не має підтвердження та не свідчить про зменшення попередньо встановлених стосовно ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існування і є вагомими.

Доводи захисника на те, що обвинувачений два роки перебуває під вартою колегія суддів вважає таким, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу.

З урахуванням вищенаведених обставин та відомостей про особу обвинуваченого, тривалість тримання його під вартою не нівелює обсяг та вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а відтак сама по собі не може розглядатися як безумовна підстава для застосування до ОСОБА_7 менш обтяжливого запобіжного заходу. Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та якнайшвидшого вирішення по суті пред`явленого останньому обвинувачення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4