В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-27.02.1996 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України до 6 місяців позбавлення волі,івільнився 04.07.1996 року по відбуттю строку покарання

-08.04.1997 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2,3 ст.140 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, лікування від наркоманії,звільнився 30.10.2001 року по відбуттю строку покарання

-17.09.2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі,звільнився 25.03.2003 року по відбуттю строку покарання

-26.01.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,звільнився 18.05.2005 року по відбуттю строку покарання

-15.11.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки

-10.07.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського р/с від 15.11.2006 року та призначено остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі,звільнився 02.03.2011 року по відбуттю строку покарання

- 31.05.2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,звільнився 06.06.2014 року по відбуттю строку покарання

-13.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2,3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі,звільнився 27.04.2018 року по відбуттю строку покарання

-02.04.2020 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,звільнився 17.11.2022 р.по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.391 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 засуджений 02.04.2020 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 от. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

01.06.2020 ОСОБА_4 прибув до ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», яка розташована по вул. Привокзальній, 7 в с. Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та попереджений про кримінальну відповідальність за злісну непокору вимогам виправної установи, передбачену ст.391 КК України.

18.03.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 піддано дисциплінарному стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу строком на 1 місяць. Вказане дисциплінарне стягнення ним відбуте в повному обсязі і є не знятим та не погашеним у встановленому законом порядку.

02.07.2021 за вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_4 поміщено до дисциплінарного ізолятору строком на 14 ді6.

08.07.2021 приблизно о 11 годин 25 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території прогулянкового дворику №1 для засуджених, які відбувають дисциплінарне покарання в ДІЗО ДУ "Оріхівська виправна колонія (№88)" за адресою: Запорізька область, Подогівський район, с.Мала Токмачка, вул. Привокзальна, 7 діючи умисно, маючи обов`язки чергового згідно встановленого графіку чергування засуджених, діючи в порушення ст. 9, ч.3 ст. 107 КВК України, та пп. 5 п. З додатку № 20 до пункту 2 розділу XVIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.391 КК України, в присутності працівників колонії, неодноразово відмовився виконувати законні вимоги начальника ДУ "Оріхівська виправна колонія (№88)" ОСОБА_6 щодо прибирання прогулянкового двору після прогулянки, пояснюючи відмову особистими мотивами, що не містили поважних причин.

При цьому ОСОБА_4 , був одягнутий по сезону, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг залучатися до такого виду робіт.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.Пояснив,що 01.06.2020 він прибув до ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», яка розташована по АДРЕСА_2 для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Оріхівського районного суду,був попереджений про кримінальну відповідальність за злісну непокору вимогам виправної установи, передбачену ст.391 КК України. Ухвалою Оріхівського районного суду ,від якої дати не пригадує за давністю подій,його було піддано дисциплінарному стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу строком на 1 місяць. Вказане дисциплінарне стягнення ним відбуте в повному обсязі. Надалі за вчинення дисциплінарного проступку його було поміщено до дисциплінарного ізолятору строком на 14 діб. В один із днів перебування у ДІЗО,він знаходився на території прогулянкового дворику №1 для засуджених, які відбувають дисциплінарне покарання,представники адміністрації звернули його увагу як чергового на сміття від недопалків,принесли відро та віник,попрохали прибрати. На той момент він перебував у такому емоційному стані,що сприйняв звернення адміністрації як образливе для своєї гідності,тому відмовився виконати вимоги адміністрації,хоча вважав їх законними,його відмова була зафіксована на відео,про що наразі він жалкує. Під час досудового розслідування він сприяв з`ясувати всі обставини скоєння злочину, у скоєному розкаявся.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії як кримінальне правопорушення, передбачене ст.391 КК України,а саме: злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий,однак має постійне місце проживання, мешкає у сім`ї з матір`ю похилого віку,тяжких наслідків від його дій не настало.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

На теперішній час обвинувачений повністю відбув покарання за вказаним вище вироком суду,після звільнення з місця відбування покарання 17.11.2022 р. соціально адаптувався,на волонтерських засадах виконує роботи по укріпленню окопів ,будівництву оборонних рубежів «зуб дракона».

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті ст.391 України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речові докази:DVD-диск з відеозаписом,який знаходиться в матеріалах досудового розслідування по даному провадженню,необхідно зберігати протягом часу зберігання кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,374,392,615 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину,передбаченого ст.309 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази:

- DVD-диск з відеозаписом,який знаходиться в матеріалах досудового розслідування по даному провадженню,необхідно зберігати протягом часу зберігання кримінального провадження .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1