ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1968/24 Справа № 190/202/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції врахувавши дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, дійшов висновку нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Окрім того, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт відбуття засудженим 2/3 строку призначеного покарання та наявність одного заохочення не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу не надав належної оцінки тому, що згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , останній довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також те, що Цимбал має позитивну характеристику, є інвалідом 2 групи, залучався до робіт з благоустрою і за добре ставлення до праці й сумлінну поведінку отримав заохочення. Крім того, захисник звертає увагу і на те, що засуджений не був працевлаштований, оскільки має інвалідність, а також на те, що засуджений має на утриманні неповнолітню доньку та непрацездатну матір, які потребують його піклування, а відтак суд дійшов до хибного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що останній засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року, який був змінений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.12.2021, в частині призначення покарання, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, відбуває покарання в ДУ «П`ятихатська виправна колонія « 122», за період з 06.11.2020 року по 22.02.2024 року до адміністрації установи щодо свого працевлаштування не звертався, 22.02.2024 року після направлення звернення до суду щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 звернувся до адміністрації установи з питань його працевлаштування, на даний час засуджений не працевлаштований в зв`язку з обмеженими фізичними можливостями, має одне заохочення, стягнень не має.

Крім того, суд врахував і висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , згідно з яким останній довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 05.10.2020, за весь час відбуття покарання має лише одне заохочення, яке отримав лише 01.01.2024, стягнень не має.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, який вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_7 можливо і став на шлях виправлення, однак не довів його, оскільки відбуваючи покарання з жовтня 2020 року почав отримувати заохочення лише в січні 2024, що вказує на відсутність системи у процесі його виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи захисника про наявність заохочень та позитивну характеристику є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

В той же час, наявність стійких соціальних зв`язків, а саме доньки на утриманні та непрацездатної матері не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності системи виправлення поведінки засудженого та виконання мети призначеного покарання, оскільки такі обставини існували, як на момент вчинення злочину так і на час відбуття засудженим покарання, однак не стали для ОСОБА_7 . вагомими факторами, які б змогли запобігти вчиненню злочину. При цьому, ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за вчинення, зокрема і злочинів проти власності, до покарання у виді позбавлення волі, зокрема від відбування якого звільнявся з іспитовим строком проте належних висновків для себе не зробив та знову вчиняв аналогічні злочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і почали відбуватися, однак на цей час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_7 тільки стає шлях виправлення, а не довів його, тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4