Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1694/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2024 року, якою продовжено відносно підозрюваного

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , має середню технічну освіту, одружений, має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий,-

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 квітня 2024 року, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Вказує, що ОСОБА_11 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000094 від 11.02.2021, оскільки повідомлення про підозру фактично йому не вручено. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обгрунтованості підозри у вчинення ОСОБА_10 саме інкримінованих йому злочинів. Вказує, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вважає, що слідчім суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та місце роботи (є фізичною особою підприємцем), а також приймає участь у волонтерській діяльності.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що 26.02.2024 року слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернулася до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 11.03.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 4 ст. 186, ч. 3 та ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст.190, ч. 1 ст. 263 КК України, зокрема за підозрою ОСОБА_10 у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, знищення майна його близьких родичів (вимаганні), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; а також у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено ряд кримінальних правопорушень, вчинених співучасниками на території Коростенського району Житомирської області.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що упродовж жовтня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом зловживання довірою, заволоділи майном ОСОБА_16 , а саме обладнанням, встановленим у приміщенні СТО за адресою: АДРЕСА_3 , загальною вартістю не менше 331524,38 гривень, що є значною шкодою.

Також упродовж липня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, упродовж липня 2023 року - січня 2024 року вимагали у ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 5000 доларів США (182843 гривень) під приводом вигаданого боргу, застосовуючи при цьому погрози насильства над потерпілим та насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи.

Крім того, з метою спонукання ОСОБА_21 до виконання вимог ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 та ОСОБА_20 щодо передачі їм грошових коштів, 14.10.2023 року близько 13 години ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інші достовірно невстановлені слідством особи, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, прибули до одного із будинків по АДРЕСА_4 , та в одній із кімнат будинку за вказаною вище адресою, відкрито викрали бензопилу, яка належить ОСОБА_25 «Stihl-361» вартістю 24000 гривень.

Крім того, у достовірно невстановлений слідством день та час, але не пізніше 02.01.2024 ОСОБА_13 , достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений слідством спосіб, незаконно придбав 26 боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї, а саме 7,62 мм гвинтівковими патрони з кулею «ЛПС» зразка 1975 р. зі сталевим осердям. Після цього, незаконно придбані боєприпаси ОСОБА_13 переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , де зберігав до 15 год. 20 хв. 02.01.2024 року до їх виявлення та вилучення працівниками правоохоронних органів.

02.01.2024 року злочинну діяльність вказаних вище осіб припинено працівниками правоохоронних органів.

02.01.2024 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.4 ст.186, ч.3 ст.190 КК України, було вручено дружині ОСОБА_10 ОСОБА_26 під підпис (а.п.14-17).

16.01.2024 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира (справа №296/460/24) до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.03.2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 27.02.2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000094 від 11.03.2021 року до 02.06.2024 року.

Слідчий зазначив, що завершити досудове розслідування до вказаного строку (02.03.2024 року) не представляється можливим, оскільки необхідно виконати ряд слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, на підставі яких встановлюється обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Водночас, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та обумовлюють необхідність продовження його застосування.

Враховуючи обгрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, дані про особу підозрюваного, а також те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 , без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Положеннями ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; його репутацію та майновий стан, наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вищевказаних вимог закону дотримався.

Так, слідчій суддя встановив, що наявність обгрунтованої підозри підтверджується доказами, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, а саме: протоколом про закінчення контролю за вчиненням злочину відкритим фіксуванням від 02.01.2024 року; протоколами про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії - негласного аудіо-, відео контролю особи від 03.01.2024 року, від 15.09.2023 року, від 06.11.2023 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_27 від 02.01.2024 року; протоколами про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії - негласного аудіо контролю особи від 06.12.2023 року; протоколом огляду предметів від 16.11.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 16.11.2023 року; висновком експерта №1508 від 31.08.2023 року за результатом проведення судово-медичної експертизи; протоколами про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії негласного аудіо контролю особи від 06.12.2023 року; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 18.12.2023 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_27 від 26.12.2023 року; протоколом про результати оперативно-технічних заходів - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 23.08.2023 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 від 06.11.2023 року; протоколами про результати оперативно-технічних заходів - негласного аудіо контролю особи від 07.08.2023 року, від 18.12.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_28 від 28.12.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 13.02.2024 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - візуальне спостереження від 23.10.2023 року; протоколом обшуку від 02.01.2024 року та іншими матеріалами провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вищевказане, на думку апеляційного суду, зазначених доказів достатньо, щоб на даному етапі кримінального провадження стверджувати про причетність ОСОБА_10 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, тобто обгрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.4 ст.186, ч.3 ст.190 КК України.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про необгрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри.

Також слідчий суддя врахував дані про особу ОСОБА_10 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, займається підприємницькою діяльністю, а також встановив наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання, оскільки ОСОБА_10 обгрунтовано підозрюється у вчиненні двох тяжких та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтований тим, що досудове розслідування триває і на теперішній час слідством віднайдені не всі докази.

Можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків обгрунтована тим, що підозрюваний з метою схилити останніх до відмови від показань, може впливати на них, оскільки вони ще не допитані судом.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований характером інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, їх тривалістю та кількістю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 , даних про особу останнього, слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність зазначених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки повідомлення про підозру йому фактично не вручене, а вручено його дружині, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках передбачених цим кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Частинами 1 та 2 статті 135 КПК України (глава 11 КПК України) передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, шляхом вручення їй повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 02.01.2024 року старшим слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 за погодженням з прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_30 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.189, ч.4 ст.186, ч.3 ст.190 КК України, однак, у зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_10 не було встановлено, цього ж дня вказане повідомлення про підозру було вручене його дружині ОСОБА_26 , за місцем його проживання, що підтверджується її розпискою в повідомленні про підозру (а.с.14-17).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування дотримано вимог ч.1 ст. 278, ч.3 ст.111, ч.2 ст.135 КПК України при врученні підозри ОСОБА_10 , а тому останній набув статус підозрюваного у відповідності до вимог зазначеного закону.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_10 раніше не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та місце роботи (є фізичною особою підприємцем), а також приймає участь у волонтерській діяльності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не свідчать про зменшення ризиків, встановлених слідчим суддею, а лише характеризують особу.

Крім того, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого вже було надано оцінку вказаним доводам сторони захисту.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків та стан здоров`я підозрюваного не змінилися з моменту застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисників на можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів також вважає безпідставними з урахуванням стадії кримінального провадження, обставин інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Більш того, стороною захисту не доведено наявності достатніх стримуючих факторів від порушень ОСОБА_10 своїх процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання захисників на відсутність належних та допустимих доказів щодо причетності підозрюваного до кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.186, ч.3 ст.190 КК України, не є предметом даного розгляду, оскільки оцінку доказам надає суд під час судового розгляду кримінального провадження.

Вказання захисників на те, що постанова від 28.07.2022 про закриття кримінального провадження №0000094 була скасована поза межами строку досудового розслідування в порушення ч.6 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_10 не мав і не має статусу підозрюваного по епізоду (потерпілий ОСОБА_31 ), за яким було винесено вказану постанову про закриття кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч.6 ст.36 КПК України постанова про скасування постанови про закриття вказаного кримінального провадження від 01.01.2024 винесена заступником керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_32 , який діяв в межах наданих йому повноважень, а не процесуальним прокурором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків слідчого судді.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2024 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 квітня 2024 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :