В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/234/24

Провадження № 1-кп/348/206/24

11 червня 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009, яке надійшло з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Надвірна Івано-Франківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, добровольця добровільного формування Надвірнянської міської ради №1 Івано-Франківської області, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

представники потерпілого: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

встановив:

31.05.2023 ОСОБА_3 звернувся до Управління соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації з письмовою заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, достовірно знаючи, що 15.06.2022 придбав транспортний засіб, марки Ауді, 2007 року випуску, вартістю 103598,22 гривень. При поданні вказаної заяви, у декларації інформацію про витрати на придбання транспортного засобу умисно не вказав. На підставі поданих ОСОБА_3 завідомо неправдивих відомостей про доходи та майновий стан його сім`ї, Управління соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації безпідставно призначило йому та в період з 31.05.2023 по 31.10.2023 виплатило за рахунок бюджетних коштів державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 46737,54 гривень. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В ході судового розгляду ОСОБА_3 вину не визнав, пояснив, що звернувся за допомогою малозабезпеченим сім`ям, оскільки самостійно утримує трьох дітей. До заяви про виплату допомоги подав декларацію. В графі "транспортні засоби" автомобіль не вказав, оскільки на момент подачі заяви не мав у власності автомобіля. Автомобіль обвинувачений прибав на прохання знайомого. Знайомий не міг зареєструвати автомобіль на себе, а "нульове" розмитнення закінчувалося. Обвинувачений погодився допомогти знайомому. Йому за це заплатили 500,00 гривень. Потім обвинувачений одразу переоформив автомобіль в сервісному центрі на свого знайомого. Таким чином, на обвинуваченого прибизно тричі оформляли автомобілі. Коштів на придбання автомобіля він не мав, придбання було оформлене на кошти знайомого. Вартість придбаного автомобіля не перевищувала 50000,00 гривень, а саме придбання було вчинене за ціною 1000 євро, що становить приблизно 40000,00 гривень. Зазначена у обвинувальному акті ціна (103000,00 гривень) не є ціною угоди, а оцінкою експерта. Тому вважає, що він мав право на отримання допомоги, оскільки його сім`я є дійсно малозабезпеченою.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 дала такі показання. 31.05.2023 обвинувачений звернувся з документами для призначення йому соціальної допомоги. Одночасно з зявою подав декларацію про майновий стан, в якій не вказав, що придбав автомобіль. На підставі цих даних обвинуваченому було призначено допомогу, на яку він фактично права не мав. Обвинувачений кошти добровільно не повернув.

Представник потерпілого ОСОБА_6 пояснила, що за своїми посадовими обов`язками проводить верифікацію даних, поданих пільговиками. Вона виявила невідповідність між даними державних реєстрів та даними, які обвинувачений вказав у своїй декларації про майновий стан. Оскільки у обвинуваченого, протягом року, що передував поданню заяви про отримання допомоги, були витрати на придбання транспортного засобу, які перевищили 50000,00 гривень, тому він не мав права на звернення за допомогою. Виявивши порушення представник потерпілого зателефонувала обвинуваченому та повідомила про необхідність повернення коштів, які були йому безпідставно виплачені. Однак обвинувачений відмовився, зазначивши, що автомобіль не його, тому повертати кошти не буде.

В судовому засіданні були досліджені такі письмові докази, які підтверджують обставини, викладені у обвинувальному акті:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого дата внесення відомостей - 11.01.2024, правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України; відомості були внесені на підставі рапорту від 11.01.2024 про те, що ОСОБА_3 при зверненні до органу соціального захисту населення з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям не зазначив у декларації інформацію про придбання транспортного засобу на суму, що перевищує 50000,00 гривень;

- копію заяви від 31.05.2023, згідно з якою ОСОБА_3 просив про призначення усіх видів соціальної допомоги;

- копію декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 31.05.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 в розділі ІV "Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані та перебувають у власності або володінні" вказав - "немає"; в розділі VIІ "Відомості про витрати, здійснені протягом 12 місяців перед зверненням", у графі "придбання автомобіля, транспортного засобу (механізму)" вказав - "ні";

- копію акту перевірки достовірності та повноти інформації про доходи подані для призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 24.11.2023 відповідно до якого було виявлено проведення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ОСОБА_3 за період з 01.05.2023 до 31.10.2023 у загальному розмірі 46737,54 гривень;

- копію довідки від 03.11.2023 № 31/28/1-216, відповідно до якої згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України, щодо зареєстрованих транспортних засобів, 15.06.2022 обвинувачений зареєстрував право власності на транспортний засіб марки Audi A6 вартістю 103598,22 гривень, крім цього 04.01.2023 та 05.08.2023 на ім`я обвинуваченого було зареєстровано ще два транспортні засоби вартість яких не перевищувала 50000,00 гривень. Ці обставини також підтверджує довідка від 30.01.2024 №31/28/1-2645-53, яку було надано стороною захисту;

- копію довідки від 24.11.2023, згідно з якою ОСОБА_3 за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року було виплачено 46737,54 гривень державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Зазначені докази є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті.

Крім цього, наведені докази повністю спростовують показання обвинуваченого. Додатково слід зазначити, що у ході судового розгляду сторона захисту не подала суду жодних доказів на підтвердження того, що вартість придбаного автомобіля була нижчою ніж 50000,00 гривень. Також сторона захисту не подавала клопотання щодо виклику та допиту у ході судового розгляду як свідка особи, на прохання якої обвинувачений зареєстрував на себе транспортний засіб.

Доводи обвинуваченого про те, що йому не було відомо про необхідність декларування інформації про витрати за рік, що передує поданню заяви на призначення соціальної допомоги, повністю спростовуються показаннями представника потерпілого, ОСОБА_6 , яка зазначила, що обвинувачений вже тривалий час отримує соціальну допомогу і йому було неодноразово роз`яснено умови призначення такої допомоги. Крім цього, як встановлено у ході судового розгляду, незазначення в декларації відомостей про витрати не є випадковим, оскільки після виявлення помилки обвинувачений не визнав, що має повернути кошти. Завдана шкода досі не відшкодована. Додатково слід зазначити, що інформація про період за який слід вказати видатки вказана у назві розділу VІІ декларації, а тому заповнюючи декларацію і не зазначаючи даних про видатки обвинувачений діяв з прямим умислом.

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: копію паспорта громадянина України; характеристику з місця проживання, згідно з якою обвинуваченого характеризують позитивно; довідку, відповідно до якої обвинувачений є членом ДФТГ Надвірнянської територіальної громади №1; довідку про неперебування на обліку в нарколога та психіатра; інформацію щодо вчинення правопорушень; вимогу про відсутність судимостей.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, представників потерпілого, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні трьої неповнолітніх дітей, стан його здоров`я, майновий стан його сім`ї, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Незважаючи на те, що у обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, однак в ході судового розгляду, наявність такої обставини не знайшла свого підтвердження, оскільки обвинувачений свою вину не визнає, запевняє, що діяв правомірно.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми Кримінального кодексу України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді громадських робіт у мінімальному розмірі.

До початку судового розгляду кримінального провадження пред`явлено цивільний позов, відповідно до якого просять стягнути зі ОСОБА_3 шкоду завдану внаслідок вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на користь потерпілого у розмірі 46737,54 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1177, ст.1166 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ході судового достовірно встановлено, що обвинувачений шляхом обману (подання недостовірної інформації у декларації про доходи та майновий стан) ввів в оману потерпілого, внаслідок чого обвинуваченому була призначена та виплачена соціальна допомога у розмірі 46737,54 гривень, на яку він не мав права відповідно до закону. Шкода не відшкодована. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, слід вирішити питання про долю речових доказів, а саме: копію заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги ОСОБА_3 , копію акту перевірки достовірності та повноти інформації про доходи подані для призначення соціальної допомоги, копію декларації про доходи та майновий стан ОСОБА_3 , слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Управління соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації майнову шкоду у розмірі 46737 (сорок шість тисяч сімсот тридцять сім) гривень 54 копійки.

Речові докази: копію заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги ОСОБА_3 , копію акту перевірки достовірності та повноти інформації про доходи подані для призначення соціальної допомоги, копію декларації про доходи та майновий стан ОСОБА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000009.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1