Житомирський апеляційний суд
Справа № 296/4828/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.345 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоні Хатки, Романівського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст.89 КК України не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрити у зв`язку з невстановленням достатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням можливістю їх отримання. Зазначає, що суд не надав належної оцінки відеозапису події, який є неповним, та показам потерпілого і свідків, які є заінтересованими особами. Вказує, що обвинувачений захищався від працівників поліції, а тому умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було. Вважає, що працівники поліції перевищили свої повноваження затримуючи ОСОБА_8 Звертає увагу на те, що під час події потерпілий був стажером, а не працівником поліції. Посилається на те, що суд помилково визнав допустимими доказами протокол огляду місця події, який містить виправлення, а додатки до нього не засвідчені уповноваженою особою; протокол слідчого експерименту від 06.05.2018, складений слідчим ОСОБА_9 , який не входив до групи слідчих, з додатками, які не завірені підписами уповноважених осіб, а сам протокол не містить часу його складання та номеру кримінального провадження, протокол слідчого експерименту від 06.05.2018, який не містить підписи уповноваженої особи на фототаблиці до нього. Вказує, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду №307 від 10.05.2018, в якому невірно зазначено прізвище обвинуваченого. Вважає вказані докази недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням норм кримінального процесуального закону. Зазначає, що при призначенні покарання судом порушено вимоги ст.65 КК України та безпідставно не застосовано положення ст.75 КК України. Крім того, судом не враховано, що на час ухвалення вироку ОСОБА_8 фактично майже відбув покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду в частині застосування ст.70 КК України та призначеним покаранням. Вважає призначене покарання суворим та просить зменшити строк остаточного покарання.

14 березня 2024 року від прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 надійшло на електронну адресу Житомирського апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2024 року, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2024 року залишити без змін.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 р. визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 04 (чотирьох) років обмеження волі.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, а саме, до 11 квітня 2024 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 встановлено рахувати з 12 лютого 2024 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 18 серпня 2022 року по 12 лютого 2024 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 05.05.2018, близько 22 години 10 хвилин, перебував за адресою АДРЕСА_3 , де перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у нього раптово виник словесний конфлікт із співробітником поліції ОСОБА_11 , який перебував при виконанні своїх службових обов`язків у форменому одязі, з нагрудним знаком - «Спеціальним Жетоном» і прибув за вказаною адресою на виклик заявника, який надійшов по лінії 102.

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи, що перед ним знаходиться працівник поліції ОСОБА_11 , який виконує свої службові обов`язки, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому, при цьому супроводжуючи свої дії нецензурною лексикою на підвищених тонах у бік поліцейського.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , зжавши праву руку в кулак, наніс один удар в грудну клітину ОСОБА_11 після чого почав втікати. Наздогнавши ОСОБА_8 , ОСОБА_11 почав застосовувати до останнього фізичну силу та спеціальний засіб «ПР», в ході чого ОСОБА_8 своєю лівою рукою схопив за передпліччя правої руки ОСОБА_11 , відірвавши рукав його форменної футболки та подряпавши руку, а долонею своєї правої руки, ОСОБА_8 наніс один удар в задню частину голови ОСОБА_11 .

Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 у вигляді саден та синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. Заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.345КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 05.05.2018р., приблизно о 22 год. 00 хв. вечора він приїхав на зустріч до ОСОБА_12 додому, там були її син і ще хлопець. В той день він пив пиво. Вони посварились і він пішов спати до будинку, а вони викликали поліцію. У ОСОБА_13 приватний будинок, спочатку розташована кухня, потім спальня, в кухні було світло, а в спальні було темно. Коли приїхала поліція, вони почали його будити, пропонували вийти з будинку, але він не реагував на них, потім вони взяли його за шкіри і витягли з будинку. Біля будинку стояв ще один представник поліції з хлопцями, їх було троє, і той, хто викликав поліцію був четвертим. Один почав тягати його за одяг, хто саме то був йому невідомо. Він почав відходити до калітки і потім почав втікати. Поліцейський ОСОБА_11 наздогнав його, підбив і почав бити його, надягнув наручники. Всі присутні висловлювались в його адресу нецензурною лайкою. Він просив про допомогу, просив подзвонити його брату. Він поліцейському ОСОБА_11 удари не наносив, можливо коли падав, то порвав йому футболку. Потім приїхала ще одна машина поліції, його заштовхали в машину, він чинив опір, його били, одяг його був брудний. Його повезли в лікарню на освідування, а потім у відділення поліції, забрали у нього документи і гроші. Його в поліції протримали три дні, він весь час щось підписував, возили до лікарні знімати побої, а потім відпустили.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та підтримав раніше надані ним покази.

Проте, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

-показах потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в 2018 він працював в поліції. Одного робочого дня, точної дати він не пам`ятає, він заступив на чергування, перебував в складі екіпажу з іншими працівниками поліції. На планшет надійшов виклик, вони прибули на виклик за відповідною адресою, за якою точно він не пригадує, це було в приватному секторі. Зайшли через калітку, котра була відчинена і до них вийшли молоді люди, котрі викликали поліцію та повідомили, що невідома особа проникла до чужого домоволодіння без будь-якого дозволу. Поспілкувавшись із заявником, вони пішли до приміщення, де побачили ОСОБА_8 , який був в агресивному стані. Він з колегою почали з`ясовувати у ОСОБА_8 хто він і що він робить в цьому приміщенні, ОСОБА_8 нічого не пояснював, документи не пред`явив, поводив себе агресивно і почав уходити. Після цього, ОСОБА_8 вийшов за межі прибудинкової території, вони його наздогнали, намагались знову з`ясувати причини його перебування в тому приміщенні. При цьому, ОСОБА_8 надалі поводив себе агресивно, завдав йому удар в район грудної клітини. Він попередив ОСОБА_8 про те, що в разі не припинення ним неправомірних дій до нього буде застосовано спецзасоби і фізичну силу. ОСОБА_8 ніяк не відреагував, тому вони почали його затримувати, в результаті чого ОСОБА_8 завдав йому легкі тілесні ушкодження, збив з його голови кепку, пошкодив його спецодяг. Було викликано швидку допомогу, котра по прибуттю надала йому медичну допомогу, потім викликали слідчо-оперативну групу, якій було передано ОСОБА_8 ;

- показах свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в 2018 р. він проживав разом зі своїм ОСОБА_15 , в приватному будинку по АДРЕСА_3 . Ввечері 05.05.2018р. вони готували вечерю. Калітка в дворі була завжди замкнена на замок. Раптом відчинились двері в будинку, зайшов якийсь невідомий їм раніше чоловік, пройшов в спальню, ліг на ліжко, увімкнув телевізор, від даного чоловіка було чутно запах спиртного. ОСОБА_16 сказав, що не знає цього чоловіка. Вони запитали у чоловіка хто він, на що той почав лаятися в їх бік, а потім почав лізти до них з кулаками. Вони з ОСОБА_16 його знерухомили і викликали поліцію. Потім він пішов до магазину «Нива», що на АДРЕСА_4 , коли повернувся, то вже приїхали поліцейські і виводили обвинуваченого з калітки. Він бачив, як обвинувачений тримав потерпілого за руку і намагався завдати йому удар в ділянку скроні. Обвинувачений наніс один удар потерпілому по голові, далі його удари по потерпілому були хаотичні, всього було ударів три-чотири, бив по руках, по спині, порвав потерпілому футболку, почав втікати. Він з потерпілим наздогнали обвинуваченого та затримали його. Потім приїхала ще поліція, обвинувачений впав на землю, відбивався, кричав що його б`ють поліцейські, плювався на всіх, матюкався і всім погрожував;

-показах свідка ОСОБА_17 яка, будучи допитаною у судовому засіданні суду першої інстанції, дала показання про те, що весною, точно не пам`ятає коли, у 2018р. вона з іншими поліцейськими заступила на чергування. Під час чергування надійшов виклик про те, що інша особа проникла до чужого житла. Вони прибули на виклик, побачили того невідомого чоловіка, котрий був п`яний і поводив себе неадекватно. Вона вийшла на вулицю, відбирала заяву і пояснення у осіб які викликали поліцію. Потерпілий намагався встановити особу даного невідомого чоловіка, обвинувачений плакав, намагався втекти, штовхав потерпілого, після чого потерпілий попередив обвинуваченого, що в разі продовження ним такої поведінки до нього буде застосовано фізичну силу і спецзасоби, на що обвинувачений наніс удари потерпілому, почав вириватись та збив з голови потерпілого кепку, порвав потерпілому формений одяг, а саме футболку потерпілого та почав втікати. Потерпілий наздогнав обвинуваченого, однак не зміг з ним впоратись, тому друг заявника побіг з потерпілим за обвинуваченим і допоміг його затримати. Викликали швидку допомогу. Обвинувачений коли був в кайданках, то кричав на всіх нецензурною лайкою, бився головою, потім його забрали до відділення поліції. Зйомку подій на боді камеру вели поліцейські, у стажерів камер не було, щоб було видно, що обвинувачений сам бився головою, а не його били поліцейські. Вона фільмувала події того дня на власний мобільний телефон, коли обвинувачений був в кайданках, він бився головою в сітку, в автомобіль, в скло. Швидку викликала вона, обвинуваченому медики швидкої пропонували надати медичну допомогу, але він відмовився. У потерпілого був синець на руці і подряпина, на якій саме, вона не пригадує. Потерпілий наніс удар обвинуваченому кийком по нозі, коли той втікав, але обвинувачений не реагував. Тілесні ушкодження обвинувачений міг отримати коли бився сам головою об сітку і об асфальт;

- показах свідка ОСОБА_18 , яка, будучи допитаною у судовому засіданні суду першої інстанції, пояснила, що в травні 2018р. вона проживала по АДРЕСА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_14 . В той день вона не була дома, обставин події не бачила. Поліцію викликав її син, вона приїхала орієнтовно через пів години, тоді поліція вже була на місці, обвинувачений вже був затриманий і чекали швидку допомогу. Поліцейських було багато, її син був в хаті. Вона бачила обвинуваченого, який був в кайданках і сидів на землі, вона з ним не спілкувалась, він був неадекватний, випивший, ображав її, коли вона туди приїхала. Вона з обвинуваченим знайома років 10, у них були близькі стосунки, раніше ОСОБА_8 декілька разів приходив до неї додому, вони разом випивали. Син їй повідомив, що обвинувачений перестрибнув через калітку в двір, зайшов в будинок, почав поводити себе неадекватно. Ключів від вхідних дверей в її будинок у обвинуваченого не було. До цього Тупол їй дзвонив та повідомляв, що хоче прийти до неї, вона чула по голосу, що він випивший, а коли ОСОБА_8 випивший, то стає буйним, поводить себе неадекватно, агресивно, один раз навіть побив її. У обвинуваченого вона бачила тілесні ушкодження, поліцейські декілька разів його штовхнули в груди, коли він їх ображав, щоб били його в обличчя вона не бачила, але обличчя ОСОБА_8 було в крові.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом та оцінені у відповідності до вимог ст.94 КПК України, а саме:

- витягом із єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.05.2018 р. щодо спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2018 р. за заявою ОСОБА_11 ;

- актом судово-медичного обстеження № 942 від 07.05.2018 р., згідно якого у ОСОБА_11 виявлено садна та синець на обох верхніх кінцівках, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли б бути нігті пальців рук та пальці рук сторонньої особи, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2018 р. з участю свідка ОСОБА_19 , згідно якого остання розповіла про обставини події, що сталась 05.05.2018 р. за адресою АДРЕСА_5 , а саме, про спричинення працівнику поліції ОСОБА_20 тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду місця події від 06.05.2018 р. з участю потерпілого ОСОБА_21 , згідно якого було оглянуто футболку останнього із наявними пошкодженнями, зокрема на правому рукаві наявне пошкодження у вигляді відриву частини рукава. Як пояснив присутній при цьому ОСОБА_22 , дане пошкодження на футболці утворилось під час виконання ним службових обов`язків 05.05.2018 р. в ході затримання ОСОБА_8 , оскільки останній, здійснюючи опір, наносив йому тілесні ушкодження, а також відірвав рукав форменної футболки;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2018 р. з участю свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній розповів про обставини та відобразив механізм нанесення працівнику поліції ОСОБА_11 тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків;

- висновком експерта № 1063 від 16.05.2018 р., згідно якого у ОСОБА_11 виявлено садна та синець на обох верхніх кінцівках, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли б бути нігті пальців рук та пальців рук сторонньої особи не виключено 05.05.2018 р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень. При проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_11 будь-яких тілесних ушкоджень на грудній клітці та голові, які б відповідали даним протоколу проведення слідчого експерименту за його участю, виявлено не було;

- карткою виклику швидкої медичної допомоги ОСОБА_11 та карткою виїзду швидкої медичної допомоги;

- висновком №307 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 10.05.2018 р. відносно ОСОБА_8 , яким встановлено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння під час події 05.05.2018;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2018 р., з участю ОСОБА_11 , згідно якого останній розповів про обставини та відобразив механізм спричинення ОСОБА_8 йому тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків 05.05.2018 р.;

- протоколом огляду предмету від 10.05.2018 р., згідно якого було оглянуто чорну футболку, вилучену у патрульного поліцейського ОСОБА_11 під час ОМП від 06.05.2018 р.;

- протоколом огляду предмету від 10.05.2018 р., згідно якого оглянуто лазерний диск, наданий свідком ОСОБА_23 із відеозаписом з мобільного телефону події, що трапилась 05.05.2018 р. близько 22.10 год. за адресою АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду предмету від 10.05.2018 р., згідно якого було оглянуто лазерний диск із відеозаписом з телефону поліцейського ОСОБА_11 події, що трапилась 05.05.2018 р.;

- довідкою КП «Лікарня № 2» ЖМР від 03.05.2019 р. № 385 про те, що ОСОБА_8 звертався за допомогою в травмпункт 06.05.2018 р. о 12.20, травма побутова, травмувався при затриманні поліцією. Діагноз : садна правого передпліччя, обох ліктьових суглобів, лівої скроневої ділянки, лівого колінного суглоба, забій лівого плечового суглобу;

- копією наказу Департаменту патрульної поліції від 27.04.2018 року про організацію стажування окремих категорій поліцейських ДПО, ГУНП в Управліннях патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, згідно якого саме діючих поліцейських було направлено на стажування до патрульної поліції з метою набуття у поліцейських необхідних знань, практичних навичок та вмінь для успішного виконання службових обов`язків. Таким чином, під час вчинення даного кримінального правопорушення поліцейський ОСОБА_11 проходив стажування у патрульній поліції, будучи діючим поліцейським, про що свідчить його звання та посада інсперкото сектору групи реагування патрульної поліції №4 Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції (а.п.163-164 т.1).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не надав належної оцінки показам потерпілого та свідків, які є заінтересованими особами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки покази зазначених осіб узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами: протоколами слідчих експериментів, висновком експерта № 1063 від 16.05.2018, протоколом огляду місця події. Крім того, посилання захисника на те, що свідки сторони обвинувачення є працівниками правоохоронного органу та можуть бути зацікавленими у результатах розгляду кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки лише допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 навесні 2018 року проходила стажування в поліції, інші свідки не є працівниками правоохоронного органу. Більш того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що підстав його оговорювати у свідків не має.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 захищався та в нього не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений розумів, що перед ним знаходиться працівник поліції, який був одягнутий у формений одяг та мав відповідний «Жетон», оскільки ОСОБА_8 спілкувався з потерпілим ОСОБА_11 , та будучи попередженим про невідповідну поведінку та можливість застосування спецзасобів, намагався втекти. Більш того, особисто ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду підтвердив, що коли він намагався втекти від потерпілого, останній підставив йому підножку і він впав обличчям на асфальт, після чого до нього було надягнуто кайданки. Зазначене узгоджується з довідкою директора КП «Лікарня №2» ЖМР ОСОБА_24 , згідно якої тілесні ушкодження у обвинуваченого ОСОБА_8 утворились під час затримання (т.1. а.с.153).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній повний відеозапис з нагрудних камер поліцейських, не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, з пояснень свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_11 , які є послідовними та узгоджуються між собою, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 агресивно себе поводив, наносив удари потерпілому, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий ОСОБА_11 проходив стажування, а тому на момент вчинення кримінального правопорушення не був працівником правоохоронного органу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно копії наказу Департаменту патрульної поліції від 27.04.2018 про організацію стажування окремих категорій поліцейських ДПО, ГУНП в Управліннях патрульної поліції Департаменту патрульної поліції вбачається, що саме діючих поліцейських було направлено на стажування до патрульної поліції з метою набуття у поліцейських необхідних знань, практичних навичок та вмінь для успішного виконання службових обов`язків. Крім того, потерпілий ОСОБА_11 перебував у форменному одязі, мав відповідний жетон, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював, що перед ним перебуває працівник правоохоронного органу.

Доводи захисника про те, що протокол огляду місця події від 06.05.2018 є недопустимим доказом, оскільки містить виправлення та додатки до нього не засвідчені уповноваженою особою (а.п.53-55), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст.105 КПК України додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовлені таких додатків. Проте, незасвідчення фототаблиці до даного протоколу, на якій містяться фото форменої футболки потерпілого з пошкодженнями, уповноваженою особою, на переконання колегії суддів, не впливає на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та не є істотним порушенням прав та свобод людина, а тому не може бути підставою для визнання вказаного протоколу недопустимим доказом в розумінні вимог ст.87 КПК України. Крім того, виправлення у вказаному протоколі огляду місця події від 06.05.2018 щодо посади та прізвища слідчого також з аналогічних підстав не свідчать про недопустимість доказу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол слідчого експерименту від 06.05.2018 за участю свідка ОСОБА_19 (а.п.48-52) є недопустимим доказом, враховуючи, що додатки до нього не засвідчені уповноваженою особою, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.105 КПК України додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовлені таких додатків. Отже, вказані додатки засвідчені слідчим ОСОБА_25 , що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол слідчого експерименту від 06.05.2018 за участі свідка ОСОБА_14 (а.п.56-60), який складений слідчим ОСОБА_9 є недопустимим доказом, враховуючи, що слідчий ОСОБА_9 не входив до групи слідчих в даному кримінальному провадженні, та додатки до протоколу не завірені підписами уповноважених осіб, а сам протокол не містить часу його складання та номеру кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до ч.3 ст.105 КПК України додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовлені таких додатків. Як вбачається із вказаного протоколу слідчої дії додатки до протоколу засвідчені слідчим ОСОБА_9 , що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону. Також у вказаному протоколі міститься дата, час та місце його складання, а не зазначення номеру кримінального провадження не може бути підставою для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки не є істотним порушенням в розумінні вимог ч.1 ст.87 КПК України.

Крім того, слідчий ОСОБА_9 , відповідно до постанови керівника органу досудового розслідування Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 06.05.2018 року, була у складі групи слідчих в даному кримінальному провадженні № 0001860

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Враховуючи, що вказаний протокол слідчого експерименту складений з дотриманням зазначених вимог кримінального процесуального закону, та захисником не доведено, що вищенаведені письмові докази отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, колегія суддів не вбачає підстав для визнання таких доказів недопустимими.

Посилання захисника на те, що висновок щодо результатів медичного огляду №307 від 10.05.2018 судом помилково взято судом першої інстанції до уваги, оскільки він стосується ОСОБА_8 , а не обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки описка у прізвищі обвинуваченого є очевидною орфографічною опискою. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує, що дійсно проходив медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння та дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння під час події кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України та безпідставно не застосовано положення ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначаючи покарання обвинуваченому суд належним чином мотивував своє рішення та з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, вважав, що саме покарання у виді обмеження волі, наближене до мінімального строку буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування положень ст.75 КК України суд першої інстанції не вбачав, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Посилання захисника на те, що судом не враховано, що на час ухвалення вироку ОСОБА_8 фактично майже відбув покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки остаточне покарання обвинуваченому визначено в межах, передбачених ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням положень ст.ст.50, 65 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вчинив злочин проти авторитету органів державної влади.

Крім того, судом враховано досудову доповідь, надану уповноваженим органом з питань пробації, за змістом якої вбачається, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має мотивації до позитивних змін та не має можливості виправлення без позбавлення (обмеження) волі на певний строк. Ризик вчинення повторного злочину високий.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч.2 ст.345 КК України та вважав, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення строку остаточного покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині неправильного застосування положення ч.4 ст.70 КК України виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст.70 КК України неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вирок суду у вказаній частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року (у виді обмеження волі строком три роки), остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: