ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1728/24 Справа № 183/2591/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року у кримінальному провадженні №0000250 від 19.02.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 червня 2024 року, включно. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), які не зменшились, у зв`язку з чим продовження строку тримання під вартою є необхідним.

Зазначені висновки суду засновані на тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, судовий розгляд по справі триває, через що є необхідність у продовженні запобіжного заходу. Судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має. Визнано доведеним ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки обвинуваченому відомі адреси їх проживання, враховуючи, що останній в суді ще не допитані, ризик впливу є обґрунтованим.

Також судом визнано доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має; переховування, так як він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 185 КК, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування з метою уникнення від відповідальності. Ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення визнано доведеним, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів та через невеликий проміжок часу після звільнення вчинив новий тяжкий злочин.

Судом зазначено, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж, жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на недоведеність заявлених прокурором ризиків, неврахування даних про особу обвинуваченого та незастосування альтернативного запобіжного заходу. Вважає, що судом не враховано, що він визнав вину у скоєному, розкаявся, потерпіла будь-яких претензій до нього не має. Зазначає, що є придатним до проходження військової служби та бажає служити у ЗСУ.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав.

Прокурор про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про особисту участь до суду не подавав, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області є обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000250 від 19.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_6 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а також відносно останнього існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, не зменшилися і виправдовують продовження такого запобіжного заходу.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що судове провадження в суді першої інстанції триває, свідки та потерпілий у справі ще не допитані, докази не досліджені, через що заявлені ризики є обґрунтованими.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК у виді переховування від суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_6 , напротязі тривалого часу не працевлаштований, легального джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та в невеликий проміжок часу після звільнення вчинив новий тяжкий злочин проти вланості. Крім того, соціально стримуючі фактори також відсутні.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному провадженні, оскільки останній з ними особисто знайомий, зокрема йому відомі їх повні анкетні дані та місця проживання, а враховуючи, що останні в суді ще не допитані, ризик впливу з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.

Доводи обвинуваченого щодо позитивних характеризуючих даних та бажання проходити військову службу, були предметом оцінки суду першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності. Крім того, обвинувачений після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду на шлях виправлення не став, добровільно до лав ЗСУ для проходження військової служби за мобілізацією не звертався.

Апеляційні доводи щодо незастосування альтернативного запобіжного заходу є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді від 20 лютого 2024 року визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Враховуючи, що застава, як вид запобіжного заходу є безстроковою, раніше визначений ухвалою слідчого судді від 20 лютого 2024 року розмір є чинним.

Колегія суддів вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у даному випадку буде достатньою, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає з його сторони будь-які спроби переховуватися від суду або продовження злочинної діяльності.

Ця сума застави не порушує принцип пропорційності проте вона є значною та, на думку колегії суддів, цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк судового розгляду та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, обумовлений об`єктивними причинами. Невиправданого затягування розгляду справи судом першої інстанції або неналежної організації судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з визначеним розміром застави, колегія суддів враховує всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченого та вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обивинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4