ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7172/21

Провадження № 11-кп/4820/185/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому у режимі відеоконференції спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 вересня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янець-Подільський, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 4805,36 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів у порядку статті 100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 07 вересня 2021 року о 12 год. 47 хв. в м. Кам`янець-Подільський по проспекту Грушевського, керуючи мотоциклом марки «Forte» модель «FT250-CKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з пасажиром ОСОБА_8 , якого перевозив позаду себе, грубо порушуючи вимоги п.п.2.9.(а), 12.4, 8.7.3.(е) абзац 1, 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наближаючись до перехрестя з вул. Пушкінська зі сторони вул. Героїв Небесної Сотні, рухаючись у крайній лівій смузі для руху із перевищенням дозволеної швидкості руху у населених пунктах - 69.75 км/год, не вжив заходів для зупинки керованого ним мотоцикла перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), здійснив виїзд на вищевказане перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, не надавши при цьому переваги в русі автомобілю марки «Volkswagen» модель «Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що здійснювала закінчення маневру повороту з проспекту Грушевського на вул. Пушкінську, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним мотоцикла марки «Forte» модель «FT250-CКА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з правою бічною частиною автомобіля марки «Volkswagen» модель «Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з подальшим падінням на асфальтобетонне покриття проїжджої частини.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху пасажир мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, гострого епідурального крововиливу лобної ділянки зліва, геморагічного забою тім`яної частини з права, перелому лобної кістки зліва, закритого перелому кісток носа, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.2.9. а), 12.4, 8.7.3.(е) абзац 1, 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

- п.2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

-п. 8.7.3.(е) абзац 1. Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух;

-п. 8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

-16.3. У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваний дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Вищевказані порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційну скаргу, в якій просять вказаний вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 286-1 на ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами, та на підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладенням обов`язків у порядку статті 76 КК України.

На обґрунтування своїх доводів зазначають, що суд першої інстанції у вироку зазначив відомості, які не відповідають дійсності, оскільки у судовому засіданні такі відомості учасниками кримінального провадження суду не надавалися. Окрім того, суд залишив поза увагою доводи сторони захисту, оскільки у вироку вони не зазначаються.

Сторона захисту звертала увагу, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР 07.09.2021 о 14:51:07, тобто саме з цього часу почалося досудове розслідування та слідчий мав право збирати докази, але перед початком проведення слідчих дій слідчий зобов?язаний повідомити свого керівника про виявлення кримінального правопорушення, де останній доручає слідчому здійснювати досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Як було встановлено в судовому засіданні, з моменту внесення відомостей до ЄРДР о 14:51:07 і до проведення слідчої дії, що полягала у відібранні у ОСОБА_6 біологічних зразків о 15.00 год. 07 вересня 2021 року, пройшло 09 хвилин. За такий короткий проміжок часу слідчий не зміг би виконати вимоги кримінального процесуального закону, наведені вище, а отже незаконно провів указану слідчу дію.

Слідча дія про відібрання біологічних зразків проводилась без постанови процесуального прокурора про відібрання зразків для експертного дослідження від 07.09.2021, що підтверджується направленням слідчого ОСОБА_10 до в.о. директора КНП «КПМН» КПМР ОСОБА_11 , з вимогою провести забір крові у ОСОБА_6 .

Окрім того, на момент відібрання біологічних зразків була відсутня постанова процесуального прокурора, про що свідчить відсутність підпису ОСОБА_6 про ознайомлення з цією постановою.

Сторона захисту наголошує, що ОСОБА_6 не були роз`яснені його права, а саме, що він має право відмовитись від надання біологічних зразків, а також право на правничу допомогу адвоката.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що перед проведенням слідчої дії слідчий ОСОБА_12 опитав лікарів, які проводили оперативне втручання на предмет того, які медичні препарати застосовувались при проведенні операції, і чи є вони спиртовмісні.

Відтак, слідчим ОСОБА_13 було істотно порушене право ОСОБА_6 не свідчити проти себе, а суд першої інстанції необґрунтовано визнав протокол отримання зразків для експертного дослідження від 07.09.2021 належним та допустимим доказом.

Сторона захисту наголошує, що освідування ОСОБА_6 проводилося за відсутності судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста, що підтверджується протоколом про отримання зразків для експертного дослідження, так як відомості про них у протоколі відсутні.

Відсутній процесуальний документ, на підставі якого у ОСОБА_6 було відібрано зразки крові медичною сестрою ОСОБА_14 . Як вбачається з постанови процесуального прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 , прокурор надав дозвіл лише слідчому ОСОБА_15 здійснити відбір зразків крові, а не медичній сестрі.

Відповідно до протоколу про отримання зразків для експертного дослідження від 07.09.2021, слідчий ОСОБА_12 зазначає, що зразки крові упаковані в паперовий конверт з нанесенням відповідних написів, хоча медична сестра упаковувала у коробочки, а напис робила за своїм підписом та підписом лікаря. На коробочках написи, які робив слідчий відсутні, а також і підписи понятих, які були залучені до проведення даної слідчої дії, відсутні, що підтверджує факт, що слідчим така слідча дія не проводилась.

Апелянти наголошують, що слідчий, ухваливши постанову про визнання речовим доказом та передачу на зберігання речового доказу, визнав відібрані у ОСОБА_6 зразки крові речовим доказом, але при цьому тимчасового доступу до зразків крові не отримував, з лікувального закладу зразки крові не вилучав, арешту на речовий доказ не накладав, і будь-якої передачі їх на зберігання до лікувального закладу не здійснював. Отже, зазначена постанова, на думку сторони захисту, є неналежним та недопустимим доказом.

Окрім того, слідчий не маючи будь-якого відношення до зразків крові, направляє їх до експертної установи на підставі постанови та при цьому зразки крові до експертної установи доставляє не слідчий у кримінальному провадженні, а начальник ВРЗ СТ ОСОБА_16 , який не був слідчим у даному кримінальному провадженні, і слідчий ОСОБА_12 доручення йому не надавав.

Крім того, сторона обвинувачення не могла пояснити куди поділись залишки зразків крові після проведеної експертизи, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє повідомлення від експерта про повне використання зразків крові при проведенні експертизи, хоча за постановою слідчого, експерт був зобов`язаний повідомити слідчого стосовно використання зразків крові. Однак, це не було експертом виконано, що в подальшому позбавило сторону захисту можливості клопотати перед судом у проведенні біологічної експертизи на ДНК, з метою встановити чия кров була направлена на експертизу. Те, що після проведення експертного дослідження повинні були б залишитися зразки крові підтверджується самим висновком експерта №1803. Відповідно до нього експертом при дослідженні зразків крові було використано 1,5 мл, а тому з 4 мл крові, яка була доставлена на експертизу, повинно залишитись 2.5 мл.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за межами 2 годин, як цього потребує законодавство: ОСОБА_6 було госпіталізовано о 13 год. 30 хв., тому тест на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися лише до 15 години 30 хвилин, а не о 16:00 год.

Суд першої інстанції на власний розсуд дійшов висновку про алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 , оскільки висновку лікаря немає у матеріалах справи. А тому, судом порушений принцип змагальності сторін, а суд виступав в якості сторони обвинувачення.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку, що ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердилося вживання ним алкогольних напоїв, що спростовується записом судового засідання від 01.09.2022.

Сторона захисту оскаржує процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_9 та встановлення того факту, що остання під час ДТП перебувала у тверезому стані.

Разом із тим, висновок суду першої інстанції про причетність ОСОБА_6 до настання події не ґрунтується на повному та об`єктивному дослідженні доказів в судовому засіданні.

Так, сторона захисту стверджує, що закон передбачає можливість проїзду на жовтий сигнал світлофора, натомість суд першої інстанції на це не звернув уваги та зазначив, що ОСОБА_6 рухався на мотоциклі на червоний сигнал світлофора виходячи з відеозапису з камер спостереження, циклограми роботи світлофора на перехресті вулиць Пушкінської й проспект Грушевського та протоколу огляду світлофора.

Саме водій ОСОБА_9 перед початком руху не впевнилась в тому, що нею не буде створено перешкод іншим учасникам дорожнього руху, і розпочавши рух також на червоний сигнал світлофора, не дала ОСОБА_6 закінчити маневр.

Огляд світлофора проводився за відсутністю понятих та при цьому оглядався світлофор, який по відношенню до учасників руху розташований з правої сторони, у той час як ОСОБА_6 керувався світлофором з лівої сторони, оскільки рухався у крайній лівій смузі, і на момент його руху цей світлофор працював із запізненням, тому для нього світився миготливий зелений сигнал світлофора.

Сторона захисту не погоджується з висновком суду першої інстанції, що до свідчень потерпілого ОСОБА_8 необхідно віднестись критично, лише з тієї підстави, що він є товаришем ОСОБА_6 . У суду немає доказів того, що якимось чином він заінтересований у розгляді цієї справи.

Висновок суду, що тілесні ушкодження потерпілий отримав безпосередньо від ДТП не заслуговують на увагу, оскільки свідчення потерпілого про отримання тілесних ушкоджень через те, що на нього напередодні напали незнайомі особи, стороною обвинувачення не були спростовані.

Судом першої інстанції не було взято до уваги доказ того, що на перехресті вулиці Пушкінської ( ОСОБА_17 ) та проспекту Грушевського в м. Кам?янець - Подільський відсутня затверджена схема організації дорожнього руху, тобто розташування світлофорів і дорожньої розмітки, які в подальшому слідчий використовував як вихідні дані при проведенні слідчого експерименту та при призначенні автотехнічної експертизи. Тому, стороною захисту ставилось питання про визнання слідчого експерименту та висновку експерта N?CE-19/123-21/484-IT неналежними та недопустимими доказами, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги.

Стороною захисту зверталась увага суду першої інстанції на те, що експертом при проведенні експертизи як вихідні дані була використана циклограма роботи світлофорів на перехресті вулиці Івана Мазепи та проспекту Грушевського за 07.08.2021, хоча ДТП сталось 07.09.2021. Тоді суд з невідомих підстав відновив з`ясування обставин справи та надав час стороні обвинувачення отримати циклограму роботи світлофорів на цьому перехресті від 07.09.2021, чим порушив вимоги ч.5 ст.364 КПК України.

Апелянти вважають, що суд не врахував вимоги статті 65 КК України при призначенні покарання, та не погоджуються, що відсутні підстави для застосування положень статті 69 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити повністю, з наведених у ній підстав, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.286-1 на ч.2 ст.286 КК України, оскільки стан алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення не підтверджений належними та допустимими доказами.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він невинний, в стані алкогольного сп`яніння не перебував та просив його виправдати

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, надіслав клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності. Згідно з нормою частини 4 статті 405 КПК України, зазначена обставина не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор не визнав доводи апеляційної скарги та просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , надав належну юридичну оцінку його діям та відповідно до норм КК України кваліфікував їх за частиною 2 статті 286-1 КК України.

Згідно з вимогами статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В апеляційній скарзі сторона захисту оскаржує законність та відповідність процесуальному законодавству проведених слідчих дій, а разом із тим і доведеність факту алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 при вчиненні ДТП.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника та обвинуваченого, у тому числі і ті, що зазначені в апеляційній скарзі, однак вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його винуватості у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні, узгоджених між собою, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту є безпідставними та спростовуються зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме:

- показаннями очевидців події: свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , які підтвердили, що ОСОБА_6 їхав на червоне світло, не мав намір зупинятися, перевищив дозволену швидкість та не вживав заходів для уникнення ДТП;

- висновком експерта № 1803, згідно з яким у крові ОСОБА_6 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в крові в кількості 0,35 ‰ (т.1 а/п 39) та за допомогою технічного засобу «Drager 6810» зафіксовано 07.09.21 о 16:00 год. стан алкогольного сп`яніння -0,21‰ (т. 1 а/п 12);

- протоколом огляду місця ДТП від 07.09.2021, план-схемою до протоколу огляду та фотознімками, якими зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: у АДРЕСА_1 , рух на перехресті регульований світлофорами, які працювали, обстановка на місці ДТП свідчила, що обвинувачений керував мотоциклом марки «Forte» модель «FT250-CKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Грушевського (в напрямку м. Чернівці), а свідок ОСОБА_9 керувала автомобілем «Volkswagen» модель «Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по вул. Пушкінській, пересікаючи напрямок руху обвинуваченому. Пошкодження на транспортних засобах свідчили, що обвинувачений в`їхав мотоциклом у праву передню частину автомобілю «Volkswagen» модель «Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на місці зафіксовано осип ґрунту з під коліс автомобіля (№5), слід гальмування автомобіля 1,3 м. (№7) та виконані відповідні умовні цифрові позначення слідової інформації (т. 1 а/п 13-30);

- протоколом вилучення зразків крові, згідно з яким у день ДТП, 7 вересня 2021 о 15 год., в медичному закладі у обвинуваченого було здійснено забір зразків крові, який направлено на відповідну експертизу (т. 1 а/п 34);

- висновком судово-медичної експертизи № 372 від 12 жовтня 2021 року, згідно з яким наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися внаслідок падіння з мотоциклу при дорожньо-транспортній пригоді і удару лобною частиною голови об асфальтне покриття дороги, за умов і в термін вказаних в обставинах справи, у день звернення з вище описаними тілесними ушкодженнями в Кам`янець-Подільську міську лікарню, тобто 07.09.2021, і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя в момент спричинення (т. 1 а/п 116-117);

- відеозаписом, що був досліджений у судовому засіданні, протоколом огляду відеозапису та висновком експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів з додатками (диском з розкадруванням), з яких слідує, що обвинувачений 7 вересня 2021 року о 12 год. 46 хв. 41 сек. продовжив рух на перехрестя, у той час як інші транспортні засоби зупинились, а водій ОСОБА_9 розпочала рух по перехрестю по вул. Пушкінській. З цього суд зробив висновок, що обвинувачений рухався на заборонений червоний сигнал світлофору, адже інші водії зупинились, тобто відреагували на дорожні знаки і світло світлофора (т.1 а/п 141-146, 151-154). Аналогічне доводиться і протоколом огляду відеозапису камер спостереження магазину «Вілен» (т.1 а/п 168-170);

- висновком експерта № СЕ-19/123-21/484-ІТ від 26.10.2021, яким підтверджена швидкість руху мотоцикла марки «Forte» FT250-CKA» реєстраційний номер НОМЕР_1 за умов подолання останнім відстані довжиною 9,3 м за час 0,48 с, при рівномірному русі визначається Vм = 69/75 км/год. У такій дорожній обстановці водій мотоцикла ОСОБА_6 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог п.8.7.3.(е) абзац 1, п.8.10., п.16.3. ПДР. Водій автомобіля «Volkswagen Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мала практичної можливості застосувати заходи, спрямовані на попередження даного зіткнення з мотоциклом «Forte» FT250-CKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно і не мала технічної можливості запобігти цьому зіткненню з моменту виникнення небезпеки для її руху. У заданих особливостях дорожньої обстановки до виникнення ДТП з технічної точки зору призвів проїзд регульованого перехрестя мотоциклом «Forte» FT250-CKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 на заборонений сигнал світлофора (невідповідність дій водія мотоцикла ОСОБА_6 вимогам п.8.7.3.(е) абзац 1 ПДР) (т.1 а/п 233-236);

- протоколами огляду світлофору (т.1 а/п 40-42, 246-248), циклограмою (т. 1 а/с 238-243) та інформацією з переглянутого у судовому засіданні диску з зображенням ввімкнених світлофорів на місці ДТП (т.1 а/п 154), якою підтверджено, що ОСОБА_6 рухався на заборонене червоне світло світлофору.

Показання очевидців про механізм ДТП та відомості зафіксовані на відеозаписі з камери спостереження підтвердилися під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , спеціаліста та статиста, у двох присутності понятих, в ході якого ОСОБА_6 відтворив обставини ДТП, вказавши розташування автомобіля марки «Volkswagen» модель «Amarok» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дорозі та напрямок його руху, траєкторію руху мотоциклу «Forte» FT250-CKA», його появу в кадрі відеозапису, замірювання відстані з моменту появи в кадрі до моменту зіткнення з автомобілем. Отримані за результатом слідчого експерименту відомості зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту, складені план-схема та ілюстративна таблиця (т. 1 а/п 210-221).

Відтак, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та здобуті в результаті слідчого експерименту вихідні дані ДТП є узгодженими, послідовними та належними доказами у кримінальному провадженні, а отже обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Стосовно доводів про недопустимість доказів через проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 з порушенням вимог КПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно з частинами 1, 3, 6 статті 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Слідчий, дізнавач невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після надходження усного повідомлення 07.09.2021 близько 12 год. 45 хв. про зіткнення автомобіля «Volkswagen» модель «Amarok», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 та мотоцикла «Forte» FT250-CKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , в результаті чого водій мотоцикла та пасажир отримали тілесні ушкодження, на місце події для первинної перевірки та вирішення питання про внесенні відомостей до ЄРДР виїхали слідчі Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області (т. 1 а/п 2, 7).

У подальшому після внесення відомостей до реєстру, заступником начальника-начальником СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області підполковником поліції ОСОБА_19 , згідно з положеннями статті 39 КПК України, було визначено слідчого ОСОБА_20 , якого уповноважено здійснювати досудове розслідування у зареєстрованому провадженні (т.1 а/п 1, 3, 5). Після чого слідчий ОСОБА_20 повідомив керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури про початок досудового розслідування у цьому провадженні (т. 1 а/п 4).

Отже, доводи сторони захисту щодо порушення слідчим процедури початку досудового розслідування, встановленої статтею 214 КПК України, та проведення слідчої дії, що полягала у відібранні у ОСОБА_6 біологічних зразків через 09 хвилин з моменту внесення відомостей до ЄРДР, є безпідставними та занадто формалізованими, та не можуть стати підставою для визнання проведеної слідчої дії незаконною.

Так, відповідно до частини 3 статті 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статті 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160166 КПК України, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Частиною 2 статті 241 КПК України передбачено, що перед початком освідування особі пропонується добровільно пройти освідування на підставі постанови дізнавача, слідчого, прокурора, а в разі її відмови освідування здійснюється примусово виключно на підставі постанови прокурора. У разі необхідності освідування здійснюється за участю судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста.

У матеріалах справи міститься постанова прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_21 від 07.09.2021 про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 , примірник якої останній отримав, про що свідчить його підпис (т. 1 а/п 33).

Також з протоколу отримання зразків для експертизи від 07.09.2021, вбачається що у присутності двох понятих ОСОБА_6 після ознайомлення з постановою прокурора погодився добровільно надати зразки крові, протокол підписаний ОСОБА_6 без зауважень (т. 1 а/п 34).

Відповідно до протоколу, відібрання у водія ОСОБА_6 зразків крові було проведено медсестрою у присутності двох понятих, ОСОБА_6 зауважень чи заперечень не подавав, тому проведена слідча дія відповідає як вимогам частини 3 статті 245 і статті 241 КПК України у їх взаємозв`язку, так і приписам частини 7 статті 223 КПК України. При цьому доводи сторони захисту, що відібрання біологічних зразків проводилося за відсутності судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста, медичною сестрою ОСОБА_14 , якій прокурор не надавав дозвіл здійснити відбір зразків крові, не ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства, так само як і необхідність підписів слідчого та понятих на упакованих у відповідні паперові конверти біологічних зразках.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що медсестра ОСОБА_14 так само є медичним працівником та у силу своїх професійних обов`язків здатна виконувати такі маніпуляції, як забір крові самостійно і навіть без нагляду лікаря, тобто є спеціалістом, який володіє спеціальними знаннями та навичками, які дозволяють залучити її до відбору зразків для проведення експертизи на підставі вимог статті 71 КПК України.

Крім того, Верховний Суд виснував, що за правилами, передбаченими статтею 241 КПК України, не означає, що мають бути здійснені всі процедурні моменти, притаманні освідуванню, а тому відібрання біологічних зразків в особи навіть без участі понятих не вказує на порушення цієї процедури (постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14 липня 2020 року у справі № 318/1411/18).

Доводи апеляційної скарги щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поза межами встановлених законодавством 2 годин є безпідставними та спростовуються відомостями з медичної карти ОСОБА_6 , у якій вказаний час госпіталізації - 13:20 год., та протоколом про отримання зразків для експертизи від 07.09.2021, відповідно до якого забір крові розпочався о 15:00 год. У подальшому саме ці зразки крові були направлені на судово-токсикологічну експертизу, за результатами якої у крові ОСОБА_6 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості 0,35 ‰.

У той же день о 16:00 год. ОСОБА_6 був також проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager 6810», навіть зважаючи на те, що з моменту ДТП пройшло більше 2 годин, цей огляд встановив результат 0,21 ‰ алкоголю у видихуваному повітрі, що так само вважається показником перебування особи в стані алкогольного сп`яніння.

У колегії суддів немає підстав для сумнівів у достовірності результатів цієї експертизи, оскільки вона була проведена експертом-токсикологом, який має вищу медичну освіту, стаж роботи за фахом «судово-медична токсикологія» з 2008 року, кваліфікацію судового експерта, другий кваліфікаційний клас судово-медичного експерта, вищу кваліфікаційну категорію лікаря-судово-медичного експерта токсиколога, та який був попереджений у порядку статті 70, частини 2 статті 102 КПК України про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.

Заперечення захисника щодо правильності проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_9 та встановлення того факту, що остання під час ДТП перебувала у тверезому стані, колегія суддів не бере до уваги. Питання вірогідності зазначеного висновку не порушувалося захисником під час судового розгляду в суді першої інстанції, а отже сторона захисту погодилася з ним. Оспорювання цього висновку на поточному етапі судового розгляду колегія суддів розглядає як обраний метод захисту обвинуваченого, який утім жодним чином не спростовує доведений факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні ДТП, порушення ним вимог ПДР, які перебували у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та її наслідками, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Тож, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції на власний розсуд дійшов висновку про алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 є неспроможними, оскільки у матеріалах справи міститься висновок судово-токсикологічної експертизи, якою зафіксований стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 на момент ДТП, та цей висновок обґрунтовано визнаний судом першої інстанції як належний і допустимий доказ.

Твердження сторони захисту, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє повідомлення від експерта про повне використання зразків крові при проведенні експертизи жодним чином не спростовує належність та допустимість результатів проведеної судово-токсикологічної експертизи як доказу у цьому кримінальному провадженні. У той же час, ніщо не перешкоджало захиснику, у разі сумнівів у приналежності крові, зразки якої надавалися для експертизи, саме ОСОБА_6 звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про проведення додаткової експертизи, чого не було зроблено. Таким чином, довід сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін є безпідставним.

У судовому засіданні перевірялися доводи сторони захисту щодо продовження руху ОСОБА_6 на миготливий зелений сигнал світлофора, що світився до моменту ДТП на лівому відносно руху світлофорі, яким, зі слів ОСОБА_6 , і керувався останній. Однак ці доводи не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції всебічно, повно та належним чином оцінив відеозапис з камери спостереження, яка зафіксувала обстановку на дорозі у момент ДТП у сукупності з висновком експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів з додатками (диском з розкадруванням), згідно з якими було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 07 вересня 2021 о 12 год. 46 хв. 41 сек. продовжив рух на перехрестя, у той час як інші транспортні засоби зупинились, а водій ОСОБА_9 розпочала рух по перехрестю по вул. Пушкінській. Аналогічні обставини підтверджуються і протоколом огляду відеозапису з камер спостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 1 а/п 168-170).

Окрім того, свідок ОСОБА_18 , яка була учасником руху і очевидцем ДТП, підтвердила, що у той день під`їжджаючи до перехрестя проспекту Грушевського та вулиці Пушкінської вона помітила жовтий сигнал світлофора та зупинилася. Після зупинки вона почула звук мотоцикла, який не зменшуючи швидкість, швидко об`їхав її зліва і виїхав на перехрестя на вулицю Пушкінська та вчинив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» модель «Amarok» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Обвинувачений ОСОБА_6 їхав дуже швидко, на перехресті газував і хотів його «проскочити».

Так само свідок ОСОБА_22 показав, що у той день перед ним їхав великий транспортний засіб («Volkswagen» «Amarok»), який закривав світлофор. Він зупинився за джипом, вони пропускали транспортні засоби, які їхали по проспекту Грушевського, а побачивши, що полоса для руху вільна, ОСОБА_22 за джипом почав рух. Як саме їхав ОСОБА_6 свідок не бачив, але побачив, як водій мотоциклу в`їхав у праве колесо «Volkswagen», а далі обвинувачений та його пасажир «летіли у повітрі» через капот.

Отже, наведене вище у своїй сукупності є підтвердженням, що обвинувачений ОСОБА_6 виїхав на перехрестя на червоне світло світлофору та наміру зупинятися не мав, хоча мав таку можливість та обов?язок як водій, який повинен виконувати вимоги ПДР. При цьому, зупинка попутних транспортних засобів, які він об`їхав перед світлофором, мала б змусити ОСОБА_6 відреагувати відповідним чином на зміну дорожньої обстановки, зменшити швидкість руху та вжити необхідні заходи для повної зупинки мотоциклу.

Колегія суддів не погоджується з твердженням захисника, що на перехресті вулиці Пушкінської ( ОСОБА_17 ) та проспекту Грушевського в м. Кам?янець - Подільський відсутня затверджена схема організації дорожнього руху, тобто розташування світлофорів і дорожньої розмітки, які в подальшому слідчий використовував як вихідні дані при проведенні слідчого експерименту та при призначенні автотехнічної експертизи.

Зі змісту листа в.о. директора Департаменту ЖКГ, заступника директора Департаменту, завідувача відділу благоустрою та дорожнього господарства Департаменту ЖКГ ОСОБА_23 від 08.10.2021 № 1115/01-19 вбачається, що у південному напрямку по АДРЕСА_2 з обох сторін на під`їздах до перехрестя встановлені дорожні знаки та горизонтальна розмітка (т. 1 а/п 209) Зазначені відомості є офіційними та були використані при проведенні слідчого експерименту та експертизи N?CE-19/123-21/484-IT, що суд правильно оцінив як належні та допустимі докази у цьому провадженні.

Отже, враховуючи зазначене, а також надану прокурором циклограму та диск з зображенням ввімкнених світлофорів на місці ДТП, який був досліджений у суді першої інстанції, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ОСОБА_6 рухався саме на заборонене червоне світло світлофору, а не на миготливий зелений. Доказів на підтвердження останнього стороною захисту не надано. Окрім того, протокол огляду світлофора складений відповідно до норм кримінального процесуального права за участю понятих та містить їх підписи, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Згідно з частиною 5 статті 364 КПК України, учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

У судовому засіданні під час стадії судових дебатів прокурор клопотав про відновлення з`ясування обставин справи для уточнення циклограми роботи світлофора 7 вересня 2021 року, суд задовольнив це клопотання. Після чого сторона обвинувачення надала суду підтвердження, що 7 серпня та 7 вересня 2021 року робота світлофору на місці ДТП була ідентичною і циклограма роботи не відрізнялась.

Колегія суддів не вбачає порушень процесуального законодавства зі сторони суду, оскільки право відновлення з`ясування обставин справи чітко передбачено КПК України. Окрім того, надану прокурором суду інформацію щодо роботи світлофора 7 вересня 2021 року не слід вважати за новий доказ, оскільки вона лише уточнює ту інформацію, що була отримана на досудовому розслідуванні, відкрита стороні захисту та надана суду до початку судового розгляду.

Щодо недоведення стороною обвинувачення, що тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_8 отримав безпосередньо від ДТП, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, більше того вони перевірялися в суді першої інстанції, де суд визнав їх неправдивими.

Судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з КК та КПК України і Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ від 17 січня 1995 р. № 6.

Відповідно до частини 2 статті 242 КПК України проведення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

У матеріалах провадження містяться висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , супровідний лист №257 та медична карта стаціонарного хворого, згідно з якими у останнього наявні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ст., гострого епідурального крововиливу лобної ділянки зліва, геморагічного забою тім`яної частини справа, перелому лобної кістки зліва, закритого перелому кісток носа, які утворилися внаслідок падіння з мотоциклу при дорожньо-транспортній пригоді і удару лобною частиною голови об асфальтне покриття дороги, за умов і в термін вказаних в обставинах справи, в день звернення з вище описаними тілесними ушкодженнями в Кам`янець-Подільську міську лікарню, тобто 07.09.2021 і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Вказаним висновком судово-медичної експертизи спростовано показання потерпілого ОСОБА_8 , що тілесні ушкодження він отримав напередодні - 6 вересня 2021 під час побиття його невідомими особами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при наявних у потерпілого ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкодженнях, які є небезпечними для життя в момент спричинення, якби вони були заподіяні напередодні ДТП, потерпілий не зміг би навіть сидіти на пасажирському сидінні на мотоциклі, також з показань потерпілого вбачається, що після зіткнення з автомобілем, вони з ОСОБА_6 впали, на місці ДТП він втратив свідомість. що також свідчить про тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень в результаті цієї ДТП.

Таким чином, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту, що суд першої інстанції до свідчень потерпілого ОСОБА_8 про отримання тілесних ушкоджень через те, що на нього напередодні напали незнайомі особи, поставився критично лише з тієї підстави, що він є товаришем ОСОБА_6 , оскільки покази потерпілого в цій частині спростовуються висновком судової медичної експертизи, який зроблений на підставі медичних документів потерпілого за результатами лікування після ДТП, показами потерпілого в іншій частині, а саме, що після зіткнення з автомобілем, вони з ОСОБА_6 впали, на місці ДТП він втратив свідомість, а до цього він вів активний спосіб життя.

Колегія суддів також вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у ДТП, не заслуговують на увагу, оскільки як в суді першої інстанції, так і в ході перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлено, що саме порушення ОСОБА_6 вимог п.п.2.9. а), 12.4., 8.7.3.(е) абзац 1, 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху призвело до ДТП та ці порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Тоді як в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Amarok» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мала практичної можливості застосувати заходи, спрямовані на попередження даного зіткнення з мотоциклом «Forte» FT250-CKA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно і не мала технічної можливості запобігти даного зіткнення з моменту виникнення небезпеки для її руху.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу того, що призначене вироком покарання не відповідає вимогам статті 65 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у пунктах 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться за класифікацією кримінальних правопорушень до категорії тяжких (передбачено статтею 12 КК України), а також конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, інформацію про особу обвинуваченого, який у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, проте перебуває на обліку в лікаря психіатра, вже раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, йому двічі повідомляли про підозру у вчиненні проступків передбачених статтею 125 КК України, в тому числі і один раз під час судового розгляду цього провадження, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Усе це у своїй сукупності стало підставою до прийняття судом рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на шість років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому такого виду та розміру покарання, оскільки воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначення покарання та є достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_6 . При цьому підстав для застосування статті 69 КК України колегія суддів не знаходить.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Так, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин, що пов?язаний з безпекою руху та експлуатацією транспорту, при цьому перебував у стані алкогольного сп?яніння, однак свою вину не визнає, перебуває на обліку в лікаря психіатра, на військовій службі характеризувався вкрай негативно, раніше вже неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП. Більше того, ОСОБА_6 керував мотоциклом перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння та взявши з собою пасажира, тим самим поставивши під небезпеку не лише своє життя, але й життя тієї особи, яка перебувала з ним поруч, а також й інших учасників дорожнього руху, після чого він грубо порушив правила дорожнього руху, проїхавши на червоний сигнал світлофора та допустив ДТП, в результаті якого пасажир ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження. При цьому відсутність претензій у самого потерпілого до ОСОБА_6 не має вирішального значення у цій справі, з огляду на природу кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху. Обставин, що пом?якшують покарання судом не встановлено.

Тож, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що немає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 вимог статті 69 КК України.

Висновки колегії суддів абсолютно узгоджуються з правовою позицією Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до вимог статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, встановлені обставини кримінального провадження дають підстави колегії суддів вважати, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої у санкції частини 2 статті 286-1 КК України, враховуючи, що суд першої інстанції призначив йому наближене до найнижчої межі санкції основне покарання - 4 роки позбавлення волі. В інакшому ж випадку таке покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху та не буде запобігати вчиненню особою нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення спільної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний та процесуальний закони застосовані правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3