КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 133/1335/24
Номер провадження 1-кп/133/605/24
У Х В А Л А

про продовження дії запобіжного заходу

24.05.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001001 від 28 грудня 2023 року,

по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Херсон, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001001 від 28 грудня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 29 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 27 травня 2024 року включно.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 24 травня 2024 року.

Прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 подано до суду 16 травня 2024 року клопотання в якому він просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані.

В клопотанні зазначив, що ухвалою Вінницького міського суду від 29 березня 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із одночасним визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, строк дії якого закінчується 27 травня 2024 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох восьми років. При цьому існують ризики, передбачені п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_4 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому судом реальної міри покарання, переховуватиметься від органу досудового-розслідування, суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_4 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 1 КПК України.

У зв`язку з тим, що показання свідків мають важливе доказове значенню під час встановлення винуватості особи у вчиненні дорожньо-транспортної-пригоди, ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на свідків, що свідчить про наявні ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи сукупність характеризуючих даних обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 за вчинення тяжких злочинів був позбавлений волі більше десяти років, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності порушення правил дорожнього руху, його соціальних зв`язків, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та передбачене за його вчинення покарання, а також те, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення загинула людина, прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникненні встановлених судом ризиків, вважає доцільно продовжити обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат - ОСОБА_6 в судовому засіданні просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти та застосувати до нього більш м`який вид запобіжного заходу, оскільки обвинувачений частко розрахувався з потерпілою, притензій матераільного та морального характеру до нього не має.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід, який був обраний йому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 29 березня 2024 року строком до 27 травня 2024 року включно, оскільки вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки обвинувачений не виконуватиме в повній мірі покладені на нього обов`язки, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам.

Суд, заслухавши думку обвинуваченого, потерпілої та її захисника, доводи прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження в ракурсі обраного запобіжного заходу, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання прокурора, з наступних підстав.

Чинним КПК України передбачено, що запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім іншого, також запобіжні заходи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 29 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний в виді тримання під вартою строком на 60 діб до 27 травня 2024 року включно.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року справу призначено підготовче судове засідання на 12 годину 50 хвилин 24 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що перебування обвинуваченого в умовах ізоляції є на даний час необгрунтованим, а тому відносно нього потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов 'язків, а також запобігання ризикам зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Разом з тим, прокурор вважає, що ризики, які слугували підставою для застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, не зменшились. Так, ОСОБА_4 , продовжує обвинувачуватися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, відповідно, умисним, покарання за які передбачено у вигляді позбавлення волі.

Проте, суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, до винесення вироку він вважається таким, як не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченої під вартою.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006 р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справх «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Що ж стосується ризику того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, суд зазначає, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Крім того, в рішенні по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

Таким чином, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів тієї обставини, що обвинувачений, має намір переховуватися від суду, а просто обмежився посиланням на такий ризик.

Однак, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обоє 'язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Потрібно наголосити, що прокурор під час розгляду клопотання, щодо залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою приділив увагу ризикам поверхнево, не навівши жодних обгрунтувань. Зокрема прокурором зазначено, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні проте не вказано яким способом та жодних фактів на підтвердження даних обставин не наведено.

В той же час ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор, у свою чергу, не навів доказів реальної можливості незаконного впливу підозрюваного на процес доказування у даному кримінальному провадженні, в тому числі і на свідків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про перешкоджання у кримінальному провадженню іншим чином, про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа обвинувачується, підтверджених документально, прокурором суду не надано.

Проте, жодного доказу, який би свідчив про дійсне існування таких ризиків прокурором в порушення вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України не зазначено.

Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, щоб обгрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд приходить до переконання, що домашній арешт як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також в повній мірі зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи вищавикладене, керуючись положеннями ст. 9, 29, 129 Конституції України, ч. 1 ст. 1, ст. 8, ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, 370 - 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_4 застосувати строком на два місяці.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі судового засідання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України такі обов`язки:

- не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 21 години вечора до 06 години ранку наступного дня;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали застосування домашнього арешту та вказаних обов`язків - до 24 липня 2024 року, включно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту направити для виконання до Дрогобицького районного відділення поліції ГУНП у Львівській області за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Стрийська, 26, інд. 82100.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Дрогобицькому районному відділу поліції ГУНП у Львівській області негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 6 ст. 195 КПК України, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченою в цей же строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали буде проголошено о 08 годині 00 хвилин 28 травня 2024 року.

Суддя: