ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/179024 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/437/24
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2024 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати. В обґрунтування своєї апеляційної скарги послався на те, що прокурор не довів наявність ризиків, які зазначені у клопотання слідчого. Зазначила, що ризик переховування відсутній, оскільки ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є військовим, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання у м. Харкові та на даний час примирився з потерпілим, відшкодував витрати на лікування, під час війни отримав поранення. Наголосила, що зазначений ризик на думку прокурора ґрунтується виключно на тяжкості підозри. Указала, що ризик впливу на потерпілого відсутній, враховуючи, що підозрюваний з ним примирився та останній не має до нього претензій, а також те, що ОСОБА_8 фактично визнає себе винним та активно сприяє розкриттю злочину. Також зазначила, що ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення взагалі не підтверджується жодним доказом. На думку захисника органами досудового розслідування дії підозрюваного кваліфіковані невірно, оскільки він та потерпілий є військовослужбовцями, а тому дії ОСОБА_8 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.406 КК України. З урахуванням вказаного, на думку захисника, до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді застави, що дозволить останньому продовжити військову службу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за вчинення якого останньому може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин провадження, а саме того, що останній підозрюється в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, а також враховуючи конкретні обставини їх нанесення, які полягали у застосуванні різноманітних предметів, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про відсутність обґрунтованої підозри з огляду неправильної кваліфікації дій підозрюваного, не приймаються до уваги, оскільки кваліфікації дій підлягає доказування під час досудового розслідування, а тому оцінка відповідних доводів сторони захисту можлива виключно за результатами судового розгляду.

Доводи захисника про можливість визначення розміру застави враховуючи дані про його особу, а саме те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є військовим, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання у м. Харкові та на даний час примирився з потерпілим, відшкодував витрати на лікування, під час війни отримав поранення, в даному випадку недостатньо свідчать про можливість належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_8 не має місця реєстрації у м. Харкові, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження якої в будь який момент може змінюватись, тобто останній може мати змогу переховуватися від правоохоронних органів та суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: