ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/615/24 Справа № 190/389/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 60 діб, тобто до 17 квітня 2024 року, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 60 діб, тобто до 17 квітня 2024 року, звільнивши його з під варти із зали суду.

На ОСОБА_7 , у відповідності до положень статті 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_7 покладено на орган внутрішніх справ за місцем його проживання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.02.2024 року о 22:20 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, поклав до кишені куртки в якій був одягнений запал до гранати з маркуванням УДЗ 350-14-84, предмет візуально схожий на запал до гранати з маркуванням УЗРГМ-2 9-85 349-2, предмет візуально схожий на корпус гранати з маркуванням 386-14-68Т споряджений запалом та предмет візуально схожий на корпус гранати з маркуванням 254-29-84 споряджений запалом, після чого почав рухатися по АДРЕСА_1 , утримуючи при собі вище вказані бойові припаси. Надалі ОСОБА_7 підійшов до паркану домоволодіння АДРЕСА_2 , де почав гучно стукати у хвіртку. В цей час, тобто 17.02.2024 року о 20 год. 41 хв., до чергової частини відділення поліції №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов виклик з лінії «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває невідомий чоловік, який може при собі мати заборонені предмети та вибухові пристрої. В ході виїзду слідчо-оперативної групи на місце події було встановлено особу - ОСОБА_7 , який в ході спілкування повідомив працівникам поліції, що має при собі дві гранати, в тім добровільно видати їх відмовився. У зв`язку з чим ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України об 22.30 год., та під час особистого обшуку в останнього було виявлено та вилучено запал до гранати з маркуванням УДЗ 350-14-84, запал до гранати з маркуванням УЗРГМ-2 9-85 349-2, корпус гранати з маркуванням 386-14-68Т споряджений запалом та корпус гранати з маркуванням 254-29-84 споряджений запалом.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності дають підстави стверджувати про вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Разом з тим, надані стороною обвинувачення матеріали не містять жодних відомостей, які б вказували на наявність виключних обставин для застування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу. Не доведено існування таких обставин і прокурором в судовому засіданні щодо запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_7 забезпечення виконання обов`язків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи, якими слідчий обґрунтовує наявність підстав для застування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання слідчого судді не вказують про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховано тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, розмір покарання яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що він в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки під час досудового розслідування та сприяти з`ясуванню обставин подій, на підставі чого прийшов до висновку, що достатнім стримуючим засобом належної процесуальної поведінки підозрюваного буде запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 на 60 діб задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчого судді є таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону і матеріалам справи, тому воно є необґрунтованим та підлягає скасуванню з винесенням у справі нового рішення.

Так, прокурор наголошує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та у сукупності з тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, може почати переховуватись від органів досудового розслідування та суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею не було враховано, що слідство у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_7 не завершено, наразі тривають слідчі (розшукові) дії, в тому числі допити свідків та очевидців події, а також можливі додаткові допити свідків. Прокурор зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 не є свідченням перебування кримінального провадження на завершальній стадії досудового розслідування або судового розгляду. Слідчим суддею також не враховано, що до дня коли ОСОБА_7 повідомлено про підозру, останній не знав, хто саме був допитаний в якості свідків в межах даного кримінального провадження та які саме надано показання. Однак, на даний час підозрюваний має можливість скористатись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи, а межах виконання якого ознайомитись із допитами свідків, а в подальшому вжити дій щодо зміни показів вказаними особами. Прокурор наголошує, що підтвердження здійснення ОСОБА_7 тиску на свідків є доконаним фактом, а не ризиком, тобто можливістю вчинити такі дії в майбутньому.

Крім того, слідчим суддею не враховано відомостей про особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, тобто за місцем проживання міцних соціальних зв`язків не має, а характер вчиненого ним діяння свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей ОСОБА_7 , що підтверджує ймовірність свідомої процесуальної поведінки останнього під час досудового розслідування та судового розгляду.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити;

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні слідчого відділу відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000091, внесене до ЄРДР 17.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 18.02.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крам гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено у судовому засіданні існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки даний ризик ґрунтується лише на припущеннях та не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов деякий проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрюваний вчиняв дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, яка має постійне місце проживання та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховувався від органу досудового розслідування чи суду, незаконного впливу на свідків або будь-які інші дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби щодо підозрюваного за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 17 квітня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4