КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/2526/23Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2640/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000154 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року застосовано до ОСОБА_8 за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним наглядом.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить змінити ухвалу суду, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції, викладені в мотивувальній частині щодо наявності в діях ОСОБА_8 умислу при вчинені ним суспільно небезпечного діяння, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ОСОБА_8 на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на хронічне психічне захворювання та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За доводами апелянта, судом не враховано того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкта злочину за критерієм осудності.

Зазначає, що у випадку вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце, і в такому разі умисел, мотив і мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2021 року по справі №204/8241/17 та від 29.06.2019 року по справі №202/5997/17).

За наслідками розгляду апеляційної скарги заступник керівника Київської обласної прокуратури просить оскаржувану ухвалу суду змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_8 умислу при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В іншій частині ухвалу просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року застосовано до ОСОБА_8 за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним наглядом.

Правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також вид застосованих до ОСОБА_8 заходів медичного характеру учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як встановлено судом в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_8 19.09.2023 приблизно о 19 год. 30 хв. перебував в будинку своєї сестри ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт. Без відриву у часі, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , тобто на спричинення шкоди здоров`ю іншій особі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення шкоди здоров`ю іншій особі, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та завдав їй удар ліктем правої руки по переніссю, а також п`ять ударів кулаками по обличчю. У подальшому ОСОБА_8 , взявши в руки дерев`яну дощечку, наніс нею ОСОБА_10 чотири удари по переніссю.

Внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасним розлад здоров`я.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури щодо необхідності зміни ухвали суду першої інстанції у зв`язку із безпідставним посиланням суду першої інстанції на спрямованість умислу дій ОСОБА_8 при вчинені ним інкримінованого суспільно небезпечного діяння.

Згідно положень ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.09.2019 у справі №51-6228км18, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим засобам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» №570 від 21.11.2023, ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання - легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, не міг під час скоєння інкримінованих йому дій та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.54-55).

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

При цьому, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

В той же час умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються щодо осудної особи.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури про необхідність виключення з мотивувальної частини ухвали суду посилання на наявність у ОСОБА_8 умислу при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 513, 516 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність у ОСОБА_8 умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4