Провадження №1-кп/522/509/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Місто Одеса, Україна

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0006174 від 04.10.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Ізмаїл, Одеської області, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-06.11.2012 Белградським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, в силу ст.ст.75, 104 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним строком на 2 роки;

-27.10.2015 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, в силу ст.ст.75,76,103,104 КК України звільнено від відбуття покарання з випробувальним терміном на 2 роки. 19.07.2017 Малиновським районним судом м.Одеси скасовано звільнення від відбуття покарання з випробувальним терміном та направлено для відбування покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисник - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНЕ СУДОМ ДОВЕДЕНИМ

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення навмисних злочинів проти власності, повторно вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

04.10.2017 о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи в кафе «Влаваше» за адресою: м.Одеса, вул. Буніна, 38 , зустріли раніше їм незнайомого ОСОБА_15 . В цей час у них виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном. При цьому об`єктом свого злочинного посягання вони визначили цінне майно, яке знаходилось у ОСОБА_15 . З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 та невстановлена особа познайомилися з ОСОБА_15 , після чого направилися на вул. Дерибасівську м.Одеси.

Знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , застосувавши насильство яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повалив ОСОБА_15 на землю та заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 6 Plus» у корпусі сірого кольору, 128 GB пам`яті, ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 15000 гривень, з сім карткою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілого не має.

Водночас невстановлена особа, яка знаходилась поруч та спостерігала за навколишньою обстановкою, відкрито заволоділа наручним годинником «Армані» вартістю 5000 гривень, зірвавши його з руки ОСОБА_15 .

Після цього ОСОБА_5 та невстановлена особа залишили місце скоєння злочину, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду у розмірі 20 000 гривень.

За наведених обставин ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ПОЗИЦІЯ СТОРОНИ ЗАХИСТУ

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав у повному обсязі, пояснивши, що за наведених у обвинувальному акті обставин він не контактував із потерпілим та не заволодівав його майном, перебував у іншому місці.

ДОКАЗИ, НАДАНІ СТОРОНОЮ ОБВИНУВАЧЕННЯ

- Показання свідка ОСОБА_16 , який показав у суді, що ОСОБА_5 не знає, потерпілого також, займається ремонтом мобільної техніки. Близько 6 років тому, він придбав у двох невстановлених осіб мобільний телефон на запчастини і розібрав його. Після цього до нього прийшли представники карного розшуку і цікавилися вказаним телефон, хотіли отримати хоч якусь його частину. На той час в нього залишився лише корпус.

- Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.10.2017 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_15 просив вжити заходи до невстановленої особи (чоловіка), який 04.10.2017р. в нічний період доби, перебуваючи у подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , відкрито вирвав з рук мобільний телефон марки «Iphone 6» в корпусі кольору «Black», imei НОМЕР_3 , в якому на той момент знаходилась картка оператору МТС - НОМЕР_4 . Вартість викраденого майна потерпілий визначив у розмірі 10 000 гривень.

- Протокол пред`явлення особи для впізнання від 26.01.2018 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_15 впізнав особу під №3 - ОСОБА_5 за зовнішніми ознаками, а саме по зачісці, волоссю, тілобудові, як особу, яка заволоділа його телефоном на АДРЕСА_3 . Перед впізнанням потерпілий описав прикмети обвинуваченого та впевненого його впізнав серед трьох інших осіб, які біли залучені слідчим до даної слідчої дії. При цьому потерпілий пояснив, що ОСОБА_5 спочатку повалив його на землю, а потім заволодів мобільним телефоном. До протоколу долучено додаток у вигляді відеозапису даної слідчої дії.

-Письмова заява від 25.01.2017 (в даті заяви очевидна описка в частині місяця) ОСОБА_17 , згідно із якою останній добровільно видав працівникам поліції наручний годинник « Армані », який йому подарувала особа на прізвище ОСОБА_18 .

- Звіт про незалежну оцінку вартості мобільного телефону «Iphone 6 » в корпусі кольору «Black», imei НОМЕР_3 , згідно із яким вартість мобільного телефону склала 15000 гривень, наручного годинника «Армані» - 5000 гривень.

- Протокол від 26.01.2018 року огляду речового доказу - наручного годинника «Армані» з ремінцем чорного кольору, який добровільно видав свідок ОСОБА_19

- Зберігальна розписка потерпілого ОСОБА_15 від 26.01.2018 року, відповідно до якої останній прийняв на відповідальне зберігання наручний годинник « Армані », який був у нього викрадений 04.10.2018 року.

АНАЛІЗ ДОКАЗІВ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Надані стороною захисту докази, а саме: протокол прийняття від потерпілого ОСОБА_15 заяви про вчинення злочину, протокол пред`явлення ОСОБА_15 для впізнання обвинуваченого з додатками, письмова заява ОСОБА_17 про добровільну видачу годинника «Армані», звіт про оцінку викраденого майна, зберігальна розписка потерпілого, показання свідка ОСОБА_16 - суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Наведені, досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Заперечення стороною захисту причетності ОСОБА_5 до відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_15 , суд оцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності. Досліджені безпосередньо судом докази в їх сукупності, покладені в основу обвинувального вироку, узгоджуються між собою, є логічно-послідовними та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Так, потерпілий ОСОБА_15 , зазнавши протиправного посягання, відразу звернувся до правоохоронних органів та повідомив про обставини вчинення злочину, що знайшли своє відображення у протоколі від 04.10.2017 року.

Та обставина, що у протоколі не зазначено про те, що злочин вчинили дві особи, та окрім мобільного телефону, відкрито викрали наручний годинник «Армані», очевидно свідчить про необізнаність потерпілого із тонкощами юриспруденції та вказує на низький фаховий рівень посадової особи органів поліції, яка складала зазначений протокол.

Цього ж дня до ЄРДР були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 ККУ, в якому знайшли відображення усі встановлені судом обставини відкритого заволодіння майном потерпілого.

Під час досудового розслідування частина викраденого майна, а саме наручний годинник «Армані» з ремінцем чорного кольору, була відшукана у третьої особи - ОСОБА_17 , який добровільно видав їх для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

Слідчий провів огляд вказаного годинника та постановою від 26.01.2018 року приєднав його в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження.

В подальшому речовий доказ передано під розписку потерпілому на відповідальне зберігання.

На підставі постанови слідчого від 05.06.2020 року незалежний фахівець ОСОБА_20 здійснив оцінку викраденого майна та визначив вартість мобільного телефону марки «iPhone 6 Plus» 128 GB пам`яті у сумі 15000 гривень, наручного годинника «Армані» - 5000 гривень.

Свідок ОСОБА_16 , який займається ремонтом мобільної техніки, підтвердив у суді, що восени 2017 року двоє невідомих осіб продали йому на запчастини мобільний телефон на запчастини. Після цього працівники поліції цікавилися вказаним телефон та хотіли отримати хоч якусь його частину.

При пред`явленні особи для впізнання потерпілий ОСОБА_15 впевнено впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка відкрито заволоділа його мобільним телефоном. Перед впізнанням він детально описав його прикмети особи, які відповідають особі обвинуваченого, а саме: широкоплечий, з бородою, без волосся на голові.

Досліджені докази в сукупності переконливо вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_5 та невстановленої особи до відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_15 та спростовують доводи сторони захисту щодо його невинуватості.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вислухавши пояснення обвинуваченого, свідка, перевіривши письмові докази, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія злочину мала місце, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 186 ККУ, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд вважає, що наведені докази у їх сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення відкритого викрадення майна потерпілого за наведених обставин.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого стороною обвинувачення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 ККУ за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

МОТИВИ ЗМІНИ ОБВИНУВАЧЕННЯ ТА ПРАВОВОЇ КВАЛІФІКАЦІЇ ПРАВОПОРУШЕННЯ

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 ККУ, за наступних обставин.

04.10.2017 о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , разом із невстановленою слідством особою, перебуваючи в кафе « Влаваше » за адресою: м.Одеса, вул. Буніна, 38 , зустріли раніше їм незнайомого ОСОБА_15 .. В цей час у ОСОБА_5 , разом із невстановленою слідством особою виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном. При цьому об`єктом свого злочинного посягання вони визначили цінне майно, яке знаходилось у ОСОБА_15 .

Далі, з метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою познайомились з ОСОБА_15 та разом з ним направились на вул. Дерибасівську. Знаходячись на вказаній вулиці вони утрьох зайшли у двір буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою діючи умисно, згідно розподілених між собою ролей, направлених на незаконне заволодіння чужим майном, попросив у ОСОБА_15 його мобільний телефон, для здійснення телефонного дзвінка своєму знайомому, на що останній відмовився, після чого, ОСОБА_5 , схопив потерпілого за капюшон куртки та повалив на землю, ОСОБА_15 , в свою чергу, намагався піднятись та чинити опір. В цей час, невстановлена слідством особа, знаходилась неподалік та пильно дивилась навкруги з метою недопущення викриття протиправних дій свого спільника та безперешкодного доведення злочинного наміру до кінця.

Далі, ОСОБА_5 доставши з кишені заздалегідь заготовлений ніж та погрожуючи ним, приставив його до стегна лівої ноги ОСОБА_15 , та наказав останньому віддати наявний в нього мобільний телефон. В свою чергу потерпілий ОСОБА_15 , сприйняв вказану погрозу як таку, що має реальний характер та дійсно може буди реалізована нападником, а тому, побоюючись за своє життя та здоров`я, чинити подальший опір не став, що надало змогу нападникам безперешкодно заволодіти його майном.

Під час вказаних протиправних дій ОСОБА_5 , з правої кишені джинсів потерпілого ОСОБА_15 відкрито заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 6 Plus» у корпусі сірого кольору, 128 GB пам`яті, ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 15000 гривень, з сім карткою мобільного оператора «Київсгар» з абонентським номером НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілого не має.

В цей час невстановлена слідством особа ривком, з лівої руки потерпілого, відкрито заволоділа наручним годинником фірми «Армані» з чорним ремінцем, вартістю 5 000 гривень.

Після чого, ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа з вище вказаним майном з місця скоєння злочину зникли, та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою спричинили потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 20 000 гривень.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України за ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Наведене обвинувачення в розбійному нападі визнано судом не доведеним, а дії ОСОБА_5 перекваліфіковані на ч.2 ст.186 КК України, з огляду на наступне.

Порівняння суспільно небезпечних діянь, передбачених ст.187 КК України та ст.186 КК України, свідчить про їх певну подібність за окремими рисами, зокрема, за об`єктом посягання, суб`єктом злочину та такими ознаками об`єктивної сторони, як обстановка, спосіб та знаряддя злочину, настання наслідків.

Розбій являє собою напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я. Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є право власності, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.

Об`єктом грабежу є право власності на майно як фізичних, так і юридичних осіб. Грабіж з об`єктивної сторони характеризується відкритим способом викрадення чужого майна.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що в момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, він є незначним. Натомість, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності, - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Як установлено судом, з метою незаконного заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_5 застосовував до нього фізичне насильство, що виразилось у поваленні ОСОБА_15 на землю та вчиненні активних дій, направлених на вилучення з його володіння мобільного телефону.

Водночас, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено факту погроз застосування обвинуваченим ножа.

Так, в протоколі про вчинення злочину, потерпілий не зазначив, що нападник погрожував йому застосуванням ножа.

Під час пред`явлення особи для впізнання він хоча і зазначив, що ОСОБА_5 приставив до нього ніж, утім, не конкретизував куди саме, не навів фактів, які б підтвердили цю обставину. Пояснення потерпілого в цій частині є непереконливими та викликають сумніви у їх достовірності, оскільки, окрім іншого, не підтверджені жодним доказом.

Жодних тілесних ушкоджень, навіть не значних, які могли б утворитися внаслідок застосування ножа, у потерпілого не виявлено.

Під час досудового розслідування знаряддя інкримінованого злочину - ніж не знайдено та не приєднано до матеріалів справи в якості речового доказу.

Потерпілий ОСОБА_15 , який з початком повномасштабного вторгнення РФ, залишився проживати в м.Маріуполі, тобто на непідконтрольній Україні території, в судове засідання за викликами не з`явився, а тому суд об`єктивно позбавлений можливості його допитати та оцінити отримані показання з точки зору їх достовірності.

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_23 , які могли надати показання з приводу обставин висунутого обвинувачення, за викликами в судове засідання також не з`явилися, згідно наданих на адресу суду рапортів працівників поліції, вони за зазначеними в матеріалах справи адресами ніколи не мешкали.

Самих лише пояснень потерпілого про погрозу застосування ножа, наданих ним під час впізнання обвинуваченого, за відсутності жодних інших доказів, не достатньо для висунення обвинувачення у погрозі застосування небезпечного для життя та здоров`я особи насильства.

Отже, за результатами судового розгляду стороною обвинувачення не доведено факт погрози обвинуваченим застосування ножа до потерпілого, а тому суд перекваліфікував дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК.

ЩОДО НЕВРАХУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРОНИ ЗАХИСТУ

Захисник стверджує, що винуватість ОСОБА_5 не доведена, оскільки: в матеріалах відсутні відеозаписи з камер відеоспостереження; долучений відеозапис слідчої дії - впізнання особи - має неналежне оформлення; єдиний свідок сторони захисту ОСОБА_24 не надав жодних пояснень щодо причетності ОСОБА_5 до вчиненого злочину; письмові докази містять багато протиріч, що викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності.

Так подія злочину відбулася в центрі міста Одеси на вул. Дерибасівській, де більшість закладів мають камери зовнішнього спостереження. Утім працівники поліції з незрозумілих причин не вжили заходів щодо отримання наявних відеозаписів.

На конверті, в якому наявний додаток - відеозапис процедури впізнання потерпілим обвинуваченого, є надпис: «Компакт- диск з відеозаписом камер відеоспостереження з торгівельного залу магазину « Обжора », за адресою м. Одеса вул. Бєлінського, 10 » і конверт підписано ст.слідчим СВ ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_16 , який придбав якийсь телефон у невідомих осіб, не бачив а ні обвинуваченого, а ні потерпілого.

Від допиту інших, раніше заявлених, свідків, як і від допиту самого потерпілого, обвинувачення відмовилось, оскільки не має можливості організувати їх прибуття в судове засідання.

Надані прокурором письмові докази викликають більше питань, а ніж мають відповідей.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.10.2017 року не містить відомостей про час його складання. В ньому потерпілий просив вжити заходів до однієї особи яка вирвала у нього телефон.

При цьому вартість викраденого телефона зазначена в розмірі 10 000 гри., а не 15 000 грн., як зазначено в обвинувальному акті.

В п. 3 Протоколу «Чи застосовувалося фізичне насильство або погроза його застосування, у чому це конкретно виявилось, які предмети (ніж, пістолет, газовий балончик, палиця тощо) використовувалися під час нападу?» - стоїть прочерк. Тобто, під час подачі заяви потерпілий не зазначав жодних предметів, які застосовувалися нападником під час скоєння злочину щодо нього.

Так само в протоколі не вказано відомостей, про те, чи бачив потерпілий нападника та чи може його впізнати.

Заява ОСОБА_17 датована ІНФОРМАЦІЯ_5 , в той час як злочин вчинено 4.10.2017 року. В заяві зазначено що останній отримав годинник « Армані » від особи - ОСОБА_26 .

Дана заява також не містить відомостей щодо прчетності ОСОБА_5 до вчинення злочину.

У постанові про визнання предметів речовими доказами і про долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 26.01.2018 року слідчий визначив вартість мобільного телефону у сумі 15000 гривень, хоча постанова про визначення ринкової вартості майна слідчим СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області по даній справі була призначена лише 05.06.2020 року (тобто, через 2 роки 5 місяців).

Звіт про незалежну оцінку вартості рухомого майна не містить дати його складання та містить відомості, які визивають сумнів у його достовірності та компетентності оцінювача. Водночас до звіту не додано розрахунок за проведену оцінку.

Протокол огляду речового доказу із фото таблицею до нього від 26.01.2018 року не містить відомостей про надання годинника для впізнання потерпілому та складений без залучення понятих.

Розписка потерпілого про отримання наручного годинника не містить дати її складання, що унеможливлює отримати відповідь на запитання, коли саме потерпілому був виданий цей годинник.

Факт повернення годинника потерпілому, якого не допитано в судовому засіданні, робить неможливим огляд годинника, як речового доказу по справі. Суд та учасники процесу позбавлені можливості задати питання потерпілому щодо цього годинника, викрадення якого дивним чином відкрилося за спливом певного часу.

Протокол пред`явлення особи для впізнання з DVD диском та фото таблицею до нього від 16.01.2018 року не містить відомостей про заволодіння майном потерпілого у вигляді годинника. Лише після нагадування слідчим, потерпілий повідомив про начеб то застосування ножа, але, знов не повідомив про годинник.

В порушення положень ч. 2 ст. 228 КПК України, потерпілому пред`явлено ОСОБА_5 для впізнання разом з іншими особами, які мали різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі.

З урахуванням наведеного, захисник просила виправдати ОСОБА_5 за недоведеністю його причетності до вчиненого злочину.

Суд критично оцінює наведені доводи сторони захисту, оскільки вважає, що надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення відкритого викрадення майна потерпілого за наведених обставин.

Та обставина, що слідчий не отримав відеозаписи з камер спостереження, розташованих на місці події, викликає сумнів, утім не може бути підставою для виправдування обвинуваченого, оскільки очевидно пов`язана із непрофесійністю дій представників органу досудового розслідування.

Додаток до протоколу обшуку у вигляді ДВД диску дійсно міститься у конверті, на якому слідчим ОСОБА_25 , який не є слідчим у даному кримінальному провадженні, зазначено, що в ньому знаходиться відеозапис із камер спостереження, розташованих по АДРЕСА_1 . Суд вважає, що дана обставина не є підставою для визнання протоколу впізнання недопустимим доказом, оскільки жодним чином не впливає на достовірність, відомостей, що містяться в протоколі впізнання та додатку до нього.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_24 прямо не вказав на причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, утім із його показань та письмових доказів можливо зробити висновок про те, що він придбав викрадений телефон потерпілого на запчастини, після чого до нього навідались працівники поліції.

Відсутність у протоколі про прийняття заяви про вчинення злочину часу його складання, відомостей про наручний годинник, застосування фізичного насильства та щодо зовнішніх ознак нападника свідчить, також не є підставою для визнання даного доказу недопустимим, та очевидно пов`язано із непрофесійністю працівника поліції який його складав.

Під час впізнання обвинуваченого у присутності трьох інших осіб потерпілий надав переконливі пояснення, із яких вбачається, що ОСОБА_5 застосовував під час грабежу фізичне насильство, а приєднаний до матеріалів справи речовий доказ - годинник «Армані» доводить факт заволодіння ним.

Суд не погоджується із твердженнями захисника про те, що під час пред`явлення особи для впізнання слідчим були істотно порушені вимоги ч. 2 ст. 228 КПК України, оскільки із відеозапису до протоколу вбачається, потерпілому було пред`явлено ОСОБА_5 для впізнання разом з іншими особами, які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Загалом слідча дія - пред`явлення особи для впізнання, відповідає вимогам КПК і судом не встановлено обставин, із якими пов`язано недопустимість даного доказу.

Звіт про результати оцінки викраденого майна - мобільного телефону суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки він складений компетентною особою, яка має відповідну кваліфікацію, що підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності від 05.12.2019 року та свідоцтвом про підвищення кваліфікації. Крім того, в ньому зазначено метод дослідження, необхідні вихідні дані, розрахунки та висновки, які не викликають сумнівів.

Доводи захисника про те, що вартість мобільного телефону у звіті зазначено у сумі 15000 гривень, оскільки оцінщик врахував обставини, викладені слідчим у постанові про визнання предметів речовими доказами від 26.01.2018 року, суд вважає лише припущеннями, що не гуртуються на конкретних фактах.

Наявні в матеріалах справи неточності та неповнота досудового розслідування, в цілому не підривають справедливість кримінального провадження та не є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Тому суд відхиляє усі доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_5 .

ЩОДО ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

Відповідно до роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у Постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України є тяжким злочином проти власності, який караються лише позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

ОСОБА_5 є громадянином України, уродженець м.Ізмаїл Одеської області, має середню освіту, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності.

Обвинувачений вчинив новий, навмисний, тяжкий злочин, не відбувши іншого покарання за вироком суду від 27.10.2015 року.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненому злочині, заподіяну майнову шкоду потерпілому відшкодовано лише частково шляхом повернення викраденого наручного годинника «Армані».

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст.66, ст. 67 КК України, - судом не встановлені.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його поведінку, ставлення до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинений ним злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Не відбуте ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 27.10.2015 року, суд не приєднує, оскільки ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування зазначеного покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 80 ККУ, так як з дня набрання чинності вказаним обвинувальним вироком та з дня вчинення нового злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 ККУ згідно із даним вироком суду, пройшло більше п`яти років.

ЩОДО ІНШИХ ПИТАНЬ

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПКУ.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-90,186,187 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення у період часу з 29.05.2020 року по день вступу вироку в законну силу із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто з 29.05.2020 року.

На підставі п.3 ч.1 ст.80 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 01.11.2017 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - залишити без змін до 29.05.2024 року. Після закінчення строку дії запобіжного заходу звільнити обвинуваченого з під варти.

Речовий доказ по справі: наручний годинник «Армані» - вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченим, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

03.04.2024