ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/231/24 Справа № 693/736/22 Категорія: ч. 2 ст. 286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000881 від 19.07.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скибин Жашківського району Черкаської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його фактичного затримання.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь:

- держави витрат, пов`язаних із залученням експертів на суму 1 132,68 грн.;

- потерпілого ОСОБА_10 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 81 000 грн. витрат на правову допомогу.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 19.07.2022 в світлий час доби, близько 19 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вулиці Городищанської у м. Жашків Уманського району Черкаської області зі сторони вулиці Соборної в напрямку вулиці Василя Стуса, порушуючи п. 2.9. а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у виді отримання потерпілим тілесних ушкоджень, хоча маючи обов`язок та можливість їх передбачити, не був уважним, не врахувавши дорожню обстановку допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, в порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б), 12.1. та вимог дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; «дорожня розмітка 1.1 - (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, позначає межі смуг руху на дорогах і позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено», виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання наслідкам свого діяння, де здійснив зіткнення із мотоциклом «QINGQI QM125GY-2B» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у своїй смузі руху у зустрічному напрямку руху автомобілю «Volkswagen Transporter», внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді:

-перелому кісток носа, закритого перелому проксимальної фаланги ІІ пальця правої кисті зі зміщенням, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.09.2022 № 05-7-01/457, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

-множинних переломів кісток лицевого черепа: перелому Ле-Фор ІІ зліва, вибухового та вдавленого перелому стінок правої верхньощелепної пазухи та правої орбіти, перелому стінок лівої гайморової пазухи та лівої орбіти, перелому основи вінцевого паростку нижньої щелепи справа, перелому вилицевої кістки справа без зміщення; відкритого уламкового перелому середньої третини діафізів обох кісткових кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків та розривом дистального променево-ліктьового з`єднання, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.09.2022 № 05-7-01/457, відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

-забою головного мозку тяжкого ступеню (ІІІ) з внутрішньо-мозковим крововиливом в правій лобній долі, геморагічним вогнищем забою в правій тім`яній частці головного мозку, субдуральним нашаруванням крові в базальних відділах полюса правої скроневої долі головного мозку, травматичного САК, множинних переломів кісток основи черепа в ділянці ПЧЯ з двох сторін та СЧЯ зліва, отогематореї зліва, лівобічного геміпарезу, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.09.2022 № 05-7-01/457, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху й наслідками, що настали - отриманням потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, наявний прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 27.11.2023 в частині призначеного покарання та стягнення процесуальних витрат на користь потерпілого. Просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України і призначити покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України не пов`язане із позбавленням волі. Крім того зменшити витрати на правову допомогу до 15 000 грн. та на відшкодування завданої моральної шкоди до 30 000 грн.

Зазначає, що представник потерпілого ОСОБА_9 з матеріалами кримінального провадження не ознайомлювався, запитів до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій не надсилав, тому, на його думку, встановив надмірну вартість наданих ним послуг, зважаючи на те, що провадження є невеликої складності.

Вказує, що Акт про надання правової допомоги від 13.11.2023 вказує на участь представника потерпілого в судових засіданнях, які в загальному складають 12 годин, однак це суперечить фактичним обставинам провадження, де адвокат безпосередньо приймав участь лише в одному судовому засіданні, в інших судових засіданнях - в режимі відеоконференції. Звертає увагу на те, що квитанція про оплату послуг адвоката відсутня, наявний лише рахунок від 13.11.2023 виданий ОСОБА_11 , а не потерпілому ОСОБА_10 . При цьому, чи здійснював потерпілий оплату наданих йому послуг, доказів не надано. Додатково зазначає, що судові засідання неодноразово переносилися через непідготовленість потерпілого до розгляду, а докази на підтвердження обґрунтованості цивільного позову збирались безпосередньо потерпілим, а не його представником. Більш того, йому, як стороні захисту, взагалі не надавались матеріали, які б підтверджували витрати на правову допомогу.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає про наявність обставин, які мають бути враховані при призначенні покарання, як пом`якшуючі і дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України, зокрема: вчинення злочину вперше, визнання вини, сприяння слідству, позитивна характеристика, наявність на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей.

Вказує, що на утриманні має двох власних дітей та двох дітей дружини ОСОБА_12 , батько яких помер, а саме: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на якого сплачує аліменти згідно судового наказу Миронівського районного суду Київської області від 03.12.2020; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Акцентує увагу на тому, що призначення йому покарання у виді позбавлення волі не сприятиме досягненню завдань кримінального провадження, оскільки він не буде в змозі відшкодувати завдану потерпілому шкоду та унеможливить матеріальне забезпечення дітей, які перебувають на його утриманні.

Крім того, не заперечуючи заподіяння потерпілому моральної шкоди, зазначає, що судом, при визначенні її розміру у виді 200 000 грн., не враховано, що така сума є непомірною з огляду на його майнове становище.

До апеляційної скарги обвинуваченим додано копії документів, які підтверджують перебування на його утриманні дітей та сплату потерпілому ОСОБА_10 4 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_10 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог. При цьому враховується, що апеляційний розгляд здійснюється за участі представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі з доповненнями доводів, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, яке заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, колегія суддів погоджується.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з вимог статтей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а, з урахуванням особи винного, умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статтей 66 та 69 КК України і тих статтей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обгрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Законодавець виділив підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння та посилив відповідальність для таких осіб у ст. 286-1 КК України.

Також встановив заборону звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, має на утриманні малолітніх дітей, притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, за не встановленням обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що його обтяжують.

Урахувавши обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації і, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин вчиненого, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_7 покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, у виді позбавлення волі в межах наближених до мінімальних з позбавленням права керувати транспортними засобами на мінімально визначений строк.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене в межах ч. 2 ст. 286-1 КК України, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, відповідає його меті і становить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, з матеріалів кримінального провадження не вбачається і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Твердження обвинуваченого про необхідність врахування в якості обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими, такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розгляду.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним кримінального правопорушення, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 після ДТП з потерпілим та його родиною не спілкувався, з вибаченнями звернувся лише в останньому слові і будь-яким чином відшкодувати шкоду не намагався, як і не намагався допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, що ставить під сумнів його щире каяття та не узгоджується з усвідомленням усієї тяжкості вчиненого протиправного діяння та обов`язку понести відповідне покарання.

Сам факт часткового відшкодування потерпілому завданої шкоди двома траншами по 2000 грн. кожний, після ухвалення вироку, яким стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, не вказує на наявність у обвинуваченого щирого каяття та добровільність його дій, а свідчить про виконання вироку суду.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміється надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

На думку суду апеляційної інстанції, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б об`єктивно вказували на активне сприяння ОСОБА_7 в розкритті злочину, а добровільна участь в слідчих діях, надання показань та визнання вини під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, яка вже встановлена компетентними органами з інших джерел, не вказує на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини. Наведені висновки також узгоджуються з даними обвинувального акта, де слідчим в графі «обставини, які пом`якшують покарання» не вказано на те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що пом`якшують покарання особи і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України. Таким чином, віднесення певних обставин до таких, що пом`якшують покарання, є правом, а не обов`язком суду і застосовується з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано те, що на його утриманні перебувають діти, а доводи обвинуваченого про протилежне, є безпідставними. При цьому під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для визнання наведеного обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , в тому числі і у зв`язку з тим, що останній притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з насильством в сім`ї.

Те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, є характеризуючими даними, які враховані при призначенні покарання і не спростовують висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства при відбуванні покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк.

Даних про те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 не може відбувати призначене судом покарання у виді позбавлення волі, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

В будь-якому випадку, на думку колегії суддів, встановлені у кримінальному провадженні обставини, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі з доповненнями, за своєю суттю та соціальною вагомістю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 тяжкого злочину, і самі по собі не можуть бути безумовною підставою для застосування ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає вид та розмір покарання ОСОБА_7 таким, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, при невстановленні достатніх даних, які би доводили явну несправедливість призначеного останньому покарання.

Щодо суми моральної шкоди, яка стягнута з обвинуваченого ОСОБА_7 і яка наразі оскаржується останнім, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стосовно розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розуміння задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).

Як встановлено під час судового розгляду, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 завдано, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий зазнав невідворотного понівечення здоров`я, йому безтерміново встановлено другу групу інвалідності і наразі щодо нього продовжуються реабілітаційні заходи та хірургічні втручання, що, безумовно, порушує звичайний уклад його життя.

З урахуванням характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення, ступеня його вини, глибини фізичних та душевних страждань ОСОБА_10 , пов`язаних із наслідками ДТП, інших обставин, які мають істотне значення, визначений судом до відшкодування ОСОБА_7 розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь потерпілого в сумі 200 000 грн., відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та співмірності.

Підстав для зменшення визначеної до відшкодування на користь потерпілого суми моральної шкоди, яка належить стягненню з обвинуваченого, не вбачається, а доводи ОСОБА_7 щодо майнового становища та наявності утриманців, яких зобов`язаний утримувати, наведених висновків не спростовують.

Колегія суддів визнає безпідставними сумніви сторони захисту щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з обвинуваченого, з огляду на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитися, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу потерпілим ОСОБА_10 надано: копію договору про надання правової допомоги № 08-11/22 від 29.11.2022; копію акта № 1 від 13.11.2023 про надання правової допомоги за договором № 08-11/22; копію рахунку-фактури № 01-13/23 від 13.11.2023.

З наданих даних вбачається, що загальна сума витрат на професійну правову допомогу наданих адвокатом ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 становить 81 000 грн. Зокрема, такі витрати складаються з:

- вартості ознайомлення з матеріалами справи 29.11.2022 та 31.10.2023 із урахуванням часу, витраченого на дорогу в обидві сторони, тобто пересування адвоката з місця, де він здійснює адвокатську діяльність - м. Бровари Броварського району Черкаської області до Жашківського районного суду Черкаської області (10 год., 3 000 грн. за год.) - 30 000 грн. Матеріали кримінального провадження містять дані про те, що в день підготовчого судового засідання 29.11.2022 адвокат ОСОБА_9 прибував до Жашківського районного суду Черкаської області і особисто через канцелярію суду подавав клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги та необхідністю ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Крім того факт ознайомлення адвоката ОСОБА_9 з матеріалами кримінального провадження вже в приміщенні суду першої інстанції підтверджується наданою ним розпискою від 31.10.2023 (Том 1, а.п. 237);

- підготовки цивільного позову (5 год., 3 000 грн. за год.) - 15 000 грн.;

- представництва інтересів в суді, із урахуванням часу судових засідань, часу очікування судових засідань, якщо вони починались із запізненням, а також необхідного часу на дорогу з місця, де адвокат здійснює адвокатську діяльність - м. Бровари Броварського району Черкаської області до Жашківського районного суду Черкаської області 06.03.2023, в обидві сторони, а також необхідного на дорогу до Броварського міськрайонного суду Київської області до робочого місця адвоката, в обидві сторони, 05.09.2023, 27.09.2023, 14.11.2023, 22.11.2023 (12 год., 3 000 грн. за год.) - 36 000 грн.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що заявлені представником потерпілого ОСОБА_9 витрати на правову допомогу не є співмірними зі складністю провадження, а наданий обсяг послуг і витрачений час на їх реалізацію, не відповідають критерію реальності таких витрат.

Те, що потерпілим не надано доказів оплати наданих ним адвокатом послуги на суму 81 000 грн. не ставить під сумнів їх надання в обсязі наведеному вище, оскільки відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Допущені в рахунку-фактурі № 01-13/1123 від 13.11.2023 невідповідності у даних Замовника, не впливають на доведеність понесених витрат на правову допомогу, оскільки з його змісту можна встановити, що Замовником наданих послуг за договором № 8-11/22 від 29.11.2022 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На думку колегії суддів, надані та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують понесені витрати на правову допомогу потерпілого ОСОБА_10 , надану адвокатом ОСОБА_9 на суму 81 000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 і така сума є доведеною, такою, що відповідає критеріям дійсних адвокатських витрат, їх необхідності та розумності.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого обставин, для його скасування чи зміни - відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді