УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Київ

справа № 278/2614/18

провадження № 51-4040 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Задоволено цивільний позов прокурора, стягнуто з ОСОБА_5 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації 6091, 58 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 .

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 28 червня 2018 року, близько 00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля б. АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_6 , що сталася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс останньому удари зі значною силою прикладання у грудну клітину та ліву ногу за допомогою колючо-ріжучого предмету, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення грудної клітки зліва в 8 міжребер`ї, раневий канал якої проникає в ліву плевральну порожнину з ушкодженням діафрагми та колото-різану рану по внутрішній поверхні верхньої третини лівого стегна з повздовжнім ушкодженням поверхневої стегнової артерії.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на показаннях потерпілого, який в ході судового розгляду неодноразово їх змінював; свідків, які безпосередньо не були очевидцями вчинення злочину відносно ОСОБА_6 та письмових доказах, що свідчать лише про вчинення такого правопорушення, однак, на її думку, жодним чином не вказують на причетність засудженого до інкримінованого злочину.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанціїє судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження (ст. 411 КПК України).

Щодо доводів касаційної скарги про відсутність достатніх доказів для доведення вини засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- показань потерпілого ОСОБА_6 , який вказав, що 27 червня 2018 року знаходився в гостях у своєї тітки ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_8 в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області разом з братом чоловіка ОСОБА_9 та двома його синами ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , де вживав алкогольні напої приблизно до 24 години, після чого домовився по телефону з другом ОСОБА_12 про те, що він забере його і підвезе додому. Вийшовши з подвір`я в бік зупинки, його обійняв вищий від нього на зріс чоловік, зі світлим волоссям, у зимовій куртці та вдарив чимось гострим в бік і ногу, сказавши при цьому: « Передай ОСОБА_18 привіт». Після отриманих поранень, він повернувся до будинку тітки, де від болю втратив свідомість. Під час судового розгляду спочатку ним були надані неправдиві показання, у зв`язку з погрозами на його адресу за наказом ОСОБА_5 , однак пізніше вказав, що тілесні ушкодження йому наніс саме ОСОБА_5 . Окрім того, повідомив, що раніше не спілкувався з обвинуваченим, конфліктів між ними не було, товаришує з сином його дружини;

- показань свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що 27 червня 2018 року до неї в гості приїхали брат чоловіка ОСОБА_9 з двома синами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та її племінник ОСОБА_6 . Після повернення з роботи її чоловіка ОСОБА_8 вона накрила стіл і чоловіки сіли випивати. Пізніше ОСОБА_6 взяв у неї ключі від своєї квартири в смт Озерне і сказав, що піде додому, однак через деякий час вона та чоловік вийшли на вулицю і побачили, що біля хвіртки під забором лежить її племінник в крові. Після цього, вона почала питати в ОСОБА_6 , що сталося та почула у відповідь лише одне слово «ОСОБА_5». Після приїзду швидкої допомоги, ОСОБА_5 бігав з вилами й погрожував їм. Пізніше, під час відвідин племінника в лікарні останній повідомив їй, що це ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження, та що до нього приходив невідомий хлопець і він мав телефонну розмову з ОСОБА_5 , який на той час був в СІЗО. Окрім того вказала, що в присутності працівників поліції на місці, де лежав ОСОБА_6 , нею була знайдена ладанка, яка належала ОСОБА_5 , відомого їй також за прізвиськом « ОСОБА_5 »;

- показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які надали в суді аналогічні показання;

- висновку експерта № 1872 від 03 серпня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тяжкі тілесні ушкодження;

- протоколу огляду місця події від 28 червня 2018 року з фототаблицями, в ході проведення якого на відстані 35 метрів від воріт б. 30 по вул. Першотравневій в с. Станишівка Житомирського району було виявлено велику пляму речовини бурого кольору та, зокрема, іконку з гравіюванням божої матері золотистого кольору, на якій наявні сліди вказаної речовини;

- висновку судової-імунологічної експертизи № 812 від 13 вересня 2018 року щодо виявлення крові ОСОБА_6 на знайденій під час огляду місця події 28 червня 2018 року золотій ладанці;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 01 серпня 2018 року з фототаблицями за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого останній відтворив обставини, за яких ОСОБА_5 28 червня 2018 року наніс йому тілесні ушкодження;

- висновку судово-медичної експертизи № 2393 від 20 вересня 2018 року, згідно якого не виключається можливість заподіяння тілесних ушкоджень за обставин, вказаних ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 23 серпня 2018 року з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_8 , в ході якого останній показав місце, де був виявлений потерпілий ОСОБА_6 та ладанка, яку він бачив на шиї ОСОБА_5 ;

- висновку № 484, відповідно до якого 28 червня 2018 року о 4 год 15 хв. ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- висновку експерта № 2358 від 17 вересня 2018 року щодо відсутності будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 при проведенні судово-медичного обстеження.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про те, що в основу обвинувального вироку покладено показання потерпілого, які неодноразово змінювалися в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки останній логічно і без істотних суперечностей вказував на обставини, за яких було вчинено злочин, а також на особу обвинуваченого, який здійснив відносно нього протиправні дії. Окрім цього, як пояснив сам ОСОБА_6 , він змінював показання під час судового розгляду, у зв`язку з тим, що за наказом ОСОБА_5 йому погрожували.

Із показань свідка ОСОБА_7 слідує, що на місці, де лежав ОСОБА_6 , нею була знайдена іконка, яка за словами самого обвинуваченого належала йому, а свідок ОСОБА_17 вказала, що в період часу з 22 год по 23 год ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшов з будинку та повернувся з розірваним ланцюжком. Версія сторони захисту про те, що в день вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 побився із невідомими особами спростовується як висновком експерта № 2358 від 17 вересня 2018 року, відповідно до якого при обстеженні будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не виявлено, так і відсутністю в матеріалах кримінального провадження інших доказів на підтвердження показань обвинуваченого.

Також, судом було враховано показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які зазначили, що хоча потерпілий й був в тяжкому стані, однак чітко вказав на особу « ОСОБА_5 », як таку, що нанесла йому тілесні ушкодження. Разом з тим, ОСОБА_5 під час судового розгляду підтвердив, що його іноді називають «ОСОБА_5».

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов належних висновків про відсутність підстав для її задоволення, при цьому, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційної скарги, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенняммотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

Враховуючи викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Що стосується клопотання захисника про зупинення виконання судових рішень, то в силу ч. 1 ст. 430 КПК України, вказане питання вирішується після відкриття касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3