печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8229/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Київ

слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду) Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Москва, РФ, зареєстрованого в РФ, АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина РФ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в особливо важливих справах 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду) Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000308 від 02.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою: ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

17.01.2024 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Прокурор у кримінальному провадженні № 0000055, 02.02.2024 виділив матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 в окреме кримінальне провадження за № 0000308.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Москва, рф, зареєстрований в АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , громадянин рф.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

Ідентифіковані (підтверджені) контакти електронної пошти, факсимільного зв`язку, номеру телефону і телеграмного зв`язку ОСОБА_6 відсутні. Здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою неможливо. Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», випуск №16 (7676) від 23 січня 2024р.

Досудовим розслідуванням встановлено, що З 20 лютого 2014 року розпочато збройне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ) на територію України, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя.

18 березня 2014 року РФ оголосила про включення Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до її складу.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі органів місцевої влади і військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка».

Указані акти агресії РФ проти України призвели до окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також окремих територій Донецької та Луганської областей, де велися бойові дії.

Надалі, 24 лютого 2022 року Президент РФ оголосив про початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

З того моменту Сили безпеки та оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

В ході бойових дій російсько-окупаційними військами, серед іншого, було окуповано частину Запорізької області, у тому числі м.Кам?янка-Дніпровська Василівського району.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф) та ін.)».

Таким чином, з 20 лютого 2014 року і до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Відповідно до статті 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенція), ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до усіх випадків збройного конфлікту між двома державами-сторонами цієї Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2 цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно положень статті 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу та повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно та захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, та від образ. Жінки потребують особливого захисту від будь-якого зазіхання на їхню честь, і, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.

Відповідно до ст. 29 Конвенції сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, встановлено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Згідно положень ст. 147 Конвенції до серйозних порушень, серед іншого, належать тортури, нелюдяне поводження, яке умисно спричиняє великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (далі - Протокол I), який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 18 серпня 1989 року, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; c) взяття заручників; d) колективне покарання; e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Статтею 76 Протоколу I передбачено, що жінки користуються особливою повагою і їм забезпечується захист, зокрема, від зґвалтування, примусу до проституції і будь-яких інших форм непристойних посягань.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

В населених пунктах України, які у процесі ведення бойових дій перейшли під контроль російсько-окупаційних військ, а також окупованих РФ населених пунктах України, вищим військово-політичним керівництвом РФ організовано систематичну сталу протиправну діяльність, яка спрямована проти цивільного населення, а саме української національної групи, тобто будь-кого хто вважає себе представником української нації, як окремої від росіян нації (говорить українською мовою, має проукраїнські погляди, не вітає окупаційні війська, працював у державних органах України і т.п.).

Представники указаної групи усупереч міжнародного права позбавляються основоположних прав, піддаються катуванням (тортурам), незаконному позбавленню волі (ув`язненню), нелюдському поводженню, заподіянню тяжких страждань, серйозних тілесних ушкоджень і шкоди здоров`ю, зґвалтуванням і іншим формам сексуального насильства та умисним вбивствам.

До указаної протиправної діяльності залучені представники різних відомств держави-агресора - Збройних сил, Військової поліції Міністерства оборони, Національної гвардії, Федеральної служби безпеки, Слідчого комітету, Міністерства внутрішніх справ, Федеральної служби виконання покарань, окупаційних та самопроголошених органів влади.

Встановлено, що громадянин РФ ОСОБА_6 , будучи співробітником ФСБ РФ (точна посада та військове звання не встановлені), використовуючи позивний « ОСОБА_7 », з липня 2022 року на тимчасово окупованих територіях Херсонської, Миколаївської та Запорізької областей здійснював фільтраційні заходи, які полягали у виявленні колишніх учасників АТО/ООС та інших проукраїнськи налаштованих громадян України, незаконному позбавленні їх волі та катуваннях. При цьому останній усвідомлював здійснення рф збройного вторгнення на територію України та окупацію частини її території, а отже існування міжнародного збройного конфлікту.

Поряд з цим громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала у м. Кам?янка-Дніпровська Василівського району Запорізької області, яке тимчасово окуповано рф, у Збройних Сил України та інших військових формуваннях України службу не проходила, участі у бойових діях не брала, жодної діяльності, яка б загрожувала представникам російсько-окупаційних військ та окупаційної влади не здійснювала, тобто була цивільною особою у розумінні ст.50 Протоколу I.

Про вказані обставини було достеменно відомо ОСОБА_6 , який як мінімум з жовтня 2022 року, був так званим куратором від ФСБ рф по Василівському району Запорізької області.

Не дивлячись на обізнаність про те, що ОСОБА_8 є цивільною особою, яка перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права, ОСОБА_6 вчинив по відношенню до неї протиправні діяння за наступних обставин.

Так, 06.10.2022 приблизно о 17 год. за місцем проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з мотивів ненависті до осіб, які мають проукраїнські погляди, а також виконання поставлених йому керівництвом завдань щодо виявлення і переслідування представників української національної групи та тією ж метою, за попередньою змовою групою осіб з двома невстановленими представниками російсько-окупаційних військ, які були одягнуті у військову форму та мали при собі вогнепальну зброю - автомати, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за відсутністю будь-яких підстав, у порушення положень ст. 147 Конвенції, позбавив волі (ув`язнив) ОСОБА_8 , а саме шляхом погроз застосування до потерпілої фізичної сили та вогнепальної зброї заставив її сісти у його автомобіль, на якому доставив її до місця подальшого незаконного утримання, а саме відділу поліції №1 Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за адресою: м.Кам?янка-Дніпровська, просп. 9 Травня, буд. 2, де потерпілу утримували всупереч її волі до 21.10.2022.

21.10.2022 потерпілу перевезли до підрозділу поліції, яке знаходиться в селі Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, де утримували всупереч її волі до 18.01.2023.

18.01.2023 ОСОБА_8 перевезли до одного з будинків у селі Верхня Криниця Василівського району Запорізької області, де утримували всупереч її волі до 14.03.2023.

14.03.2023 потерпілу перевезли до невстановленої загальноосвітньої школи у м. Мелітополь Запорізької області, де утримували всупереч її волі приблизно до 16.03.2023, після чого звільнили.

Зазначеними діями, а саме незаконним позбавленням волі (ув`язненням) цивільної особи ОСОБА_8 , ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з невстановленими представниками російсько-окупаційних військ вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У подальшому, 06.10.2022 у період часу приблизно з 17 год. і що найменше до 21 год., а також 07.10.2022 у період з ранку (точний час не встановлено) до 17 год., у одному з кабінетів відділу поліції №1 Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, Василівський району,м. Кам?янка-Дніпровська, просп. 9 Травня, буд. 2, ОСОБА_6 , діючи умисно, з тих самих мотивів і метою, за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими представниками російсько-окупаційних військ, діями яких він керував, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення положень статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції та ч. 2 ст. 75 іст. 76 Протоколу І, маючи намір примусити ОСОБА_8 розповісти про те, де перебуває її чоловік, а також отримати від неї відомості про осіб, які мають проукраїнські погляди та можуть готувати якісь дії проти окупаційної влади (навіть тих хто відкрито не висловлював свої погляди, а був схильний, чи думав про вчинення якихось дій проти окупаційної влади), шляхом заподіяння потерпілій фізичних і моральних страждань застосував щодо потерпілої заходи фізичного впливу та спеціальні засоби.

Так, ОСОБА_6 разом із своїми спільниками прив`язав скотчем ноги та руки ОСОБА_8 до ніжок офісного стільця (потерпілу посадили на стілець та змусили нагнутися вперед і опустити руки до рівня ніг, які разом були прив`язані до ніжок стільця) та почав задавати запитання щодо вищевказаних обставин. Після відповідей потерпілої про те, що їй невідома указана інформація, ОСОБА_6 сказав, що вони допоможуть їй згадати, та особисто, а також за його вказівкою невстановлені представники російсько-окупаційних військ, вчинили наступні дії:

- нанесли численні удари пластиковою двохлітровою пляшкою з водою у потиличну область голови;

- надягали на голову поліетиленовий пакет, краї якого замотувала скотчем на шиї, при цьому затискали рукою ніс потерпілій, позбавляючи її у такий спосіб можливості дихати. Намагаючись отримати доступ до повітря потерпіла вставала але враховуючи, що її ноги та руки були прив`язані до ніжок стільця падала, у результаті чого травмувала правий плечовий суглоб;

- обмотували шию потерпілої шнуром від електричного чайника та придушували її, позбавляючи у такий спосіб можливості дихати;

- погрожували застосуванням струму, приносили з цією метою і демонстрували спеціальний пристрій невстановленого типу.

Особисто ОСОБА_6 погрожував потерпілій прострелити вогнепальною зброєю (пістолетом невстановленого зразка) їй коліна, при цьому направляв пістолет в ноги і натискав на курок, пістолет клацав але пострілу не відбувалося. Він же приставляв пістолет до її голови і натискав на курок, пістолет клацав але пострілу не відбувалося, такі дії ОСОБА_6 називав грою в російську рулетку. Крім того ОСОБА_6 наніс рукояткою пістолета численні удари у потиличну область голови потерпілої. Окрім цього останній погрожував ОСОБА_8 сексуальним насильством, а саме, що він «віддасть» її на декілька днів 150 «кадирівцям».

У результаті вказаних дій ОСОБА_8 зазнала фізичного болю і страждань, втрачала свідомість, її нудило, їй були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді двох великих ран на потилиці, травму правого плечового суглобу, а також психологічні страждання.

Указаним катуванням (тортурами) цивільної особи ОСОБА_8 . ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими представниками російсько-окупаційних військ вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням.

Одночасно з цим, ОСОБА_6 , діючи умисно, з тих самих мотивів і метою, за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими представниками російсько-окупаційних військ, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення положень статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції та ч. 2 ст. 75 і ст. 76 Протоколу І, вчинив наступні дії.

06.10.2022 у період з 16 год. та приблизно до 17 год. під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , погрожував потерпілій 10 річним строком ув`язнення, тим, що він прострелить їй коліна або вб`є її, при цьому вказані погрози супроводжувалися демонстрацією вогнепальної зброї.

07.10.2022 у невстановлений час під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , де періодично проживала потерпіла ОСОБА_8 , знайшовши в підсобному приміщенні прапор України, розгорнув його на землі, після чого штовхнув ОСОБА_8 на вказаний прапор обличчям вниз, придавив її до землі, поставивши свою ногу їй на спину, приставив до її тіла вогнепальну зброю та пригрозив вбивством.

15.10.2022 у невстановлений час змусив ОСОБА_8 знятися на відео та відповідати на запитання російських журналістів. При цьому сказав потерпілій, що якщо вона «скаже все добре», то її відпустять, а якщо «не так як треба», то він її вб`є. Під час зйомки сюжету ОСОБА_6 та його спільники стояли за спиною кореспондента з направленою в потерпілу зброєю. Знятий та змонтований сюжет демонстрував, що ОСОБА_8 нібито була наводчицею та повідомляла підрозділам Збройних Сил України місцезнаходження об`єктів цивільної інфраструктури, які потім піддавалася обстрілам.

Крім того, позбавивши волі ОСОБА_8 . ОСОБА_6 помістив її під варту у приміщення камерного типу відділу поліції №1 Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, Василівський району,м. Кам?янка-Дніпровська, просп. 9 Травня, буд. 2, де її утримували інші особи (місцеві жителі, які сприяли діяльності окупаційної влади, влаштувавшись до окупаційних органів поліції) у період з 06.10.2022 по 21.10.2022, при цьому він усвідомлював, що умови утримання в указаному місці були неналежними.

Так в камері, де утримувалася ОСОБА_8 були лише дерев`яні нари без матрацу та постільної білизни, у камері бігали миші, були відсутні мінімальні гігієнічні умови для утримання людей, необхідну медичну допомогу не надавали, перші два дні утримання потерпілу не годували та не давали води.

Зазначеними діями, а саме негуманним ставленням, насильством над фізичним і психічним станом, залякуваннями і погрозами, образами, брутальним поводженням, утриманням у жахливих умовах, катуванням (тортурами), що викликало у ОСОБА_8 страждання та відчуття приниження людської гідності, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими представниками російсько-окупаційних військ та окупаційної влади вчинив нелюдське поводження з останньою, тобто жорстоке поводження з цивільним населенням.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) поняття «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таке ж тлумачення поняття «обґрунтована підозра» знайшло своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, підтверджуються наступними матеріалами:

1) протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 02.09.2023;

2) протоколом проведенням слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 від 07.11.2023;

3) висновком судово-медичної експертизи № 274/Е від 09.11.2023;

4) висновком судово-психіатричної експертизи № 1243 від 29.11.2023;

5) протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_8 для впізнання особи ОСОБА_6 за фотознімками від 07.10.2023 року;

6) листом Служби безпеки України Департаменту контррозвідки №2/2/2-13764нт від 06.10.2023.

7) листом Міністерства оборони України військова частина НОМЕР_1 №222/10Д/7261 від 27.10.2023 відносно злочинної діяльності ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України;

8) листом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області № 51/25-26 від 04.01.2024, про те, що ОСОБА_6 за останні 5 років державний кордон України не перетинав і на разі перебуває на тимчасово окупованій території України;

9)протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 02.02.2024.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, і вказують на вірогідну причетність ОСОБА_6 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, зазначивши що, підозра необґрунтована , а тому просив відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, Series А, № 182).

Крім того, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Також, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Також слідчий суддя вважає доведеним наявність такого з ризиків, як можливість з боку підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування, що стверджується постановою слідчого від 02.02.2024 року про оголошення ОСОБА_9 у державний розшук (а.с. 163-164).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчий суддя відповідно до ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 України, перебування підозрюваного невідоме органу досудового розслідування, а також те, що підозрюваний неодноразово на виклики слідчого не з`являвся, у зв`язку з чим підозрюваний перебуває в державному розшуку та вважає наявними підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, слідчим суддею не вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із визначенням розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України лише після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 309, 194, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду) Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1