Номер провадження: 11-сс/813/425/24
Справа № 496/816/24 1-кс/496/450/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.02.2024 про арешт майна у к/п №0000111, внесеному до ЄРДР 31.01.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Ухвалою слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.02.2024 було задоволено клопотання т.в.о. дізнавача СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно вилучене в ході огляду місця події за адресою: Одеська обл., Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 км. Траси Одеса-Рені, а саме на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.12.2022 та довідку ВЛК № 264 від 27.12.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що вилученні документи можуть містити відомості, які можуть бути використанні як факт доказу чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження та за для забезпечення завдання кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, прийнятою з неповним дослідження всіх обставин справи з огляду на наступне:

- слідчим суддею не враховано те, що посилання органу досудового розслідування на те, що було зроблено телефонний дзвінок на чергову частину ТЦК та у телефонному режимі отримана відповідь, ґрунтується лише на поясненнях співробітника ДПСУ, водночас ОСОБА_7 неодноразово перетинав кордон України, на підставі вилучених документів у період правового режиму воєнного стану. З наявним матеріалів справи не вбачається до якої саме чергової частини ТЦК було зроблено дзвінок, хто саме надав відповідь та яка проводилася перевірка.

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що допит свідка який є працівником правоохоронних органів не може слугувати доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки здійснений неповноважною на те посадовою особою, а саме співробітником СБУ, який не є дізнавачем в даному кримінального провадження, та містить суб`єктивні твердження свідка, який не є спеціалістом або експертом;

- слідчим суддею не враховано, що органом досудового розслідування не дотримані процесуальні строки для звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасове вилучене майно;

- ОСОБА_7 не є фігурантом будь-якого кримінального провадження, йому не було повідомлено про підозру, він в силу ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» не є військовозобов`язаним, тобто має право на перетинання державного кордону України, водночас накладення арешту на вилучені документи обмежують його права;

- всупереч приписів КПК України із клопотаннями про арешт майна третьої особи звернувся дізнавач, а не прокурор;

- слідчий суддя належним чином не повідомив власника майна та його представника про дату, час та місце розгляду клопотання про арешт майна.

Посилаючись на зазначені обставини, представник власника майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання дізнавача про арешт майна. Зобов`язати т.в.о. дізнавача ОСОБА_8 повернути тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.12.2022 та довідку ВЛК № 264 від 27.12.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 .

На адресу апеляційного суду надійшла заява від власника майна та й ого представника, в якій вони просили розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності та просили її задовольнити.

Натомість, представник прокуратури, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, із жодними клопотаннями до не звертався.

За таких обставин, відповідно до положень ч. 4 ст. 34 та ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як вбачається із клопотання дізнавача, 30.01.2024 до ч/ч Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській обл. надійшло повідомлення зі спец-лінії «102» про те, що 30.01.2024 о 16 год. 21 хв. за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою безперешкодного перетину державного кордону пред`явив співробітникам СБУ тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані на власне ім`я з явними ознаками підробки. 30.01.2024 у період часу з 19:37 по 19:53 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 км. траси Одеса-Рені, проведено огляд місця події, під час якого викрито громадянина ОСОБА_7 , біля якого виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.12.2022 та довідку ВЛК № 264 від 27.12.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 , які належать останньому, які було вилучено до спеціального сейф-пакету № ВУМ 2010837, та мобільний телефон Apple iPhone 13 pro в корпусі синього кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який був вилучений та упакований до експертного сейф-пакету № PSP 1253426, який скріплено підписами учасників огляду.

Згодом, 31.01.2024 постановою т.в.о. дізнавача сектору дізнання ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 зазначене майно було визнано речовим доказом.

Метою накладення арешту на тимчасове посвідчення та довідку дізнавач визначив необхідність проведення експертизи, а його завданням необхідність збереження речових доказів.

Апеляційний суд, надаючи оцінку доводам представника власника майна відносно того, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у вказаному провадженні зауважує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Надаючи оцінку доводам апелянта відносно того, що допит свідка який є працівником правоохоронних органів не може слугувати доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки здійснений неповноважною на те посадовою особою, а саме співробітником СБУ, який не є дізнавачем в даному кримінального провадження, та містить суб`єктивні твердження свідка, який не є спеціалістом або експертом, колегія суддів зауважує, що триває досудове розслідування, яке полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою встановлення наявності або відсутності складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів також наголошує, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Що стосується посилання апелянта відносно того, що всупереч приписів КПК України із клопотаннями про арешт майна третьої особи звернувся дізнавач, а не прокурор, апеляційний суд зауважує наступне.

Так, дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом із тим, ч. 1 ст. 171 КПК України встановлює, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Приписами ст. 40-1 КПК України визначено, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що положення ст. 171 КПК України є спеціальними відносно положень ст. 64-2 КПК України та, враховуючи наявне неоднозначне застосування вимог закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання дізнавача про арешт майна в к/п №0000111 затверджено прокурором, що свідчить про відсутність будь-яких порушень органом досудового розслідування вимог закону при складенні та затвердженні клопотання про арешт майна.

Доводи представника власника майна відносно того, що клопотання про арешт майна подано до суду із пропуском строку, передбаченого ст. 171 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, які надані апеляційному суду, речі та документи були вилучені 30.01.2024.

Відповідно до роздруківки поштового відправлення клопотання про арешт майна було відправлено 31.01.2024, тобто в межах передбачених ст. 172 КПК України строків.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, що необхідність проведення експертизи є достатньою підставою для накладення арешту на майно.

Водночас, колегія суддів зауважує, що слідчим суддею не у повному обсязі були враховані вимоги ст.173 КПК України, зокрема не оцінено наслідки накладення арешту для ОСОБА_7 у виді порушення права володіння та користування його майном.

Апеляційний суд також приймає до уваги посилання представника власника майна відносно того, що ОСОБА_7 неодноразово перетинав державний кордон України, на підставі вилучених документів у період правового режиму воєнного стану.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Із матеріалів, які надані апеляційному суду не вбачається, чи була призначена експертиза документів, які були вилучені у ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою досягнення справедливого балансу між правами та інтересами власника вилученого майна та завданнями досудового розслідування, закріпленими в ст. 2 КПК України, виконуючи приписи ст.ст. 170 , 173 КПК України, апеляційний суд приходить висновку про необхідність накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.12.2022 та довідку ВЛК № 264 від 27.12.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Разом з тим, керуючись положеннями ст.28, п.п.5,6 ч.2, ч.4, п.5 ч.5 ст.173 КПК України, зважаючи на те, що накладення арешту на документи порушує основоположні права їх власника ОСОБА_7 , приймаючи до уваги відсутність в матеріалах, які надані апеляційному суду відомостей відносно руху к/п та ненадання такої інформації прокурором, апеляційний суд вважає за необхідне обмежити строк дії арешту на час, який є потрібним та достатнім для проведення відповідних слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення наявності або відсутності складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, та вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу про часткове задоволення клопотання дізнавача про арешт вилученого майна,.

Керуючись ст.ст. 24, 170, 171, 173, 370, 404, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.02.2024 про арешт майна, вилученого в ході проведення огляду місця події за адресою: Одеська обл., Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 км. Траси Одеса-Рені у к/п №0000111 від ЄРДР 31.01.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання т.в.о. дізнавача СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно вилучене в ході огляду місця події 30.01.2024 за адресою: Одеська обл., Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 км. Траси Одеса-Рені, а саме на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.12.2022 та довідку ВЛК № 264 від 27.12.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Визначити строк дії ухвали апеляційного суду, в частині накладення арешту - до 22.03.2024 включно.

Виконання ухвали апеляційного суду доручити дізнавачу в провадженні якого перебуває к/п к/п №0000111 від ЄРДР 31.01.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України , а контроль за її виконанням покласти на прокурора - процесуального керівника у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4