Справа № 456/6298/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/470/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу судового засідання Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів - з 23.04.2023 до 21.06.2024 включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати, а також відсутні обґрунтовані підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу змінити та застосувати до ОСОБА_6 заставу у розмірі двадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47 тисяч 393 гривні, внесення якої дасть можливість звільнити його з-під варти для захисту України на час воєнного стану та взяти участь у боротьбі з російськими загарбниками у складі Збройних сил України. При внесенні застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, визначені ст.194 КПК України. Зазначає, що і він і обвинувачений бажають брати участь при апеляційному розгляді.

Покликається на те, що оскаржуване судове рішення постановлено з грубим порушенням кримінального процесуального закону, порушенням права на захист, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що в клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не вказано на докази їх існування, наявні тільки посилання на пункти ст. 177 КПК України, які на думку прокурора не змінилися з моменту затримання ОСОБА_6 , що підтверджується аналізом попередніх клопотань прокурора про обрання та продовження запобіжного заходу.

Зазначає, що суд не врахував та не спростував виправдувальні докази на які посилається сторона захисту та не надав оцінки доказам сторони обвинувачення, які на час розгляду клопотання були досліджені в судовому засіданні.

Наголошує, що кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави, які мають бути чітко вказані.

Зазначає, що свою вину у вчиненні злочинів, в яких обвинувачують ОСОБА_6 , останній не визнає й на переконання захисту обвинувачення за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 304 КК України, не є обґрунтованими, а досудове слідство проведено з процесуальними порушеннями.

Стверджує, що ОСОБА_6 готовий піти на службу в збройні сили України для захисту держави, тому в суді першої інстанції останній просив при застосуванні до нього запобіжного заходу обрати як альтернативу внесення застави. Після звільнення з-під варти ОСОБА_6 зобов`язується звернутись у військомат та піти на службу у ЗСУ, оскільки вважає, що буде більш корисним суспільству на фронті.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутності. Подану апеляційну скаргу просив задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити. Не заперечував про розгляд такої у відсутності його захисника.

Прокурор Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_8 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження №0000686 від 22 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 304 КК України.

Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє - ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2024 року.

Підставою обрання, а в подальшому продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то такі не з`ясовуються під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, а підлягають перевірці в ході розгляду кримінального провадження в суді по суті.

Щодо доводів сторони апелянта про наміри обвинуваченого вступити до лав Збройних сил України, апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначене питання вирішується за правилами ст.616 КПК України.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_6 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, апелянтом не доведено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів захисника про те, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням кримінального процесуального закону, порушенням права на захист, й висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, то такі є безпідставними, оскільки судом належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також надано мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені судом при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2024 року продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4