Справа № 357/6802/24
У Х В А Л А

27.05.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000367 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

На розгляд Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт, затверджений 09.05.2024 прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000367, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про поверненя прокурору обвинувального акту як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Клопотання мотивує тим, що п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями па положення кримінального закону та формулювання обвинувачення.

Частиною першою статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а тому вказані обставини мають відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин за ч.2 ст.286 КК України, не повно зазначені викладені обставини події: у обвинувальному акті не конкретизоване місце вчинення злочину, а саме:

«12.08.2023р., близько 19 години 40 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «FORD ESCAPE» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вуя. Шевченка від проспекту Князя Володимира у напрямку до вуя. Павяіченко в м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України перетнула дорожню розмітку 1.1 «Суцільна лінія», що позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено, при цьому виїхала за межі проїзної частини вказаної вулиці міста на асфальтоване узбіччя, де зупинилася для висадки пасажира ...»

З обвинувального акту не зрозуміло де саме знаходиться місце зіткнення транспортних засобів учасників ДТП, з прив`язкою до місцевості (адреси, будинку, перехрестя, сталого орієнтиру, кілометрового стовпчику і т.п.) чи кілометра (метрів) вказаної автомобільної дороги, якими смугами рухались транспортні засоби, на якій смузі руху відбулося зіткнення, тощо .

Після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинувальний акт містить лише вказівку на те, що ОСОБА_3 , обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.286 КК України, без розкриття її змісту, диспозиції частини статті Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, на думку сторони захисту, таке обвинувачення є неконкретизованим, оскільки обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Ця норма узгоджується із пунктом «а» частини третьої статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Сторона обвинувачення повинна зазначати після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті не лише вказівку на номер статті (положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), але й прописувати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа обвинувачується, чого у випадку із ОСОБА_3 , здійснено не було, що є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки вказівка законодавця у п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України на те, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, стосується не лише форми (назви статті КК України), але і розкриття її змісту.

Вищевказані обставини невідповідності обвинувального акту, у контексті приписів статей 2, 7, 9, 22, 23, 110, 283 КПК України, є порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема принципів безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін.

Вказані порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в переданому до суду обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд за таким актом, що на думку сторони захисту є безумовною підставою для повернення прокурору обвинувального акту.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію захисника.

Прокурор ОСОБА_4 просила у задоволенні клопотання сторони захисту відмовити, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а вказані захисником неточності обвинувального акту можливо усунути в ході судового розсгляду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 вказав на відсутність підстав для поверення обвинувального акту прокурору, тому просив призначити обвинувальний акт до судового розгсляду.

Потерпіла ОСОБА_6 просила у задоволенні клопотання відмовити та призначти справу до судового розгляду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, потерпілої та її представника, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно зазначеної норми, суд може повернути обвинувальний акт прокурору, виключно у випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Вимоги, які висуваються до обвинувального акта, визначені у ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний процесуальним прокурором і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування, що містить перелік проведених процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень тощо.

В обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкременується обвинуваченій.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовного кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формою.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи захисників про те, що формальне недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вплинуло на право на захист і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому судом враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в клопотанні сторони захисту не наведено такої невідповідності обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, тому підстави для його повернення відсутні, а заявлене захисником обвинуваченого клопотання належить залишити без задоволення.

Керуючись статтями 291, 314, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № № 0000367 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 09:00 год 29.05.2024.

Суддя ОСОБА_10