В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001765 від 18.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, незаміжньої, не має на утриманні неповнолітньої та малолітньої дитини, офіційно не працевлаштована, яка має середню освіту, має хронічне захворювання, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 достовірно знаючи, що Указами Президента України на всій території України з 24.02.2022 року введено військовий стан, на період дії якого впроваджено ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, вчинила корисливий злочин за наступних обставин.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 листопада 2023 року, в період часу з 14:00 по 14:20 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні магазину «Апельмон», що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 25, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу в умовах воєнного стану таємно викрала мобільний телефон марки «Readme С30» в корпусі блакитного кольору у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходився у користуванні її малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після скоєння даного кримінального правопорушення розпорядилася майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинила гр. ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 3273,08 гривень.

ОСОБА_5 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду та надані сторонами, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення потерпілої, свідків, обвинуваченої, суд приходить до таких висновків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обвинувачена ОСОБА_5 допитана в суді пояснила, що вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнає і вказала, що вона вдень 18.11.2023 року телефон знайшла, ніхто нічого не бачив, телефон вона з краю столу у магазині знайшла, а на відео вказано посередині столу. Хотіла телефон повернути, але не встигла. Уточнила, що вона була в магазині «Апельмон» на вул. Матросова, стояли в черзі, пішли скласти покупки у пакет, вона побачила телефон, взяла, вони постояли на виході ще якісь час, може хтось спитає. Діти ключ якісь загубили. Якщо хтось би щось сказав, віддали би одразу телефон. Телефон був темного кольору. Був на столі, нікого поруч не було. В черзі діти перед ними були. Лежав лише телефон, вона забрала у пакет телефон, вийшли постояли, пішли. На телефон ніхто не дзвонив, телефон вимкнула. Хотіли потім написати об`яву в понелілок, але не зробили, бо дощ був. Самі не намагалися подзвонити, думали усе в понеділок. На касі не залишила телефон, бо людей в магазині було багато. Знала, що телефон не її, проте в магазині не спитала власника, бо багато хто би відізвався. Вину не визнає, бо просто знайшла телефон.

У зв`язку із тими обставинами, що ОСОБА_5 не заперечувала час, місце, однак заперечувала наявність умислу на заволодіння чужим майном, зазначаючи, що вона знайшла мобільний телефон, судом досліджені докази, надані прокурором у повному обсязі, а саме допитано потерпілу ОСОБА_4 , допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , досліджені письмові докази та процесуальні документи.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченимст.ст.85-87КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні 02.02.2024 року пояснила, що вона прийшла з роботи додому, а її дочка пішла до магазину через 10-15 хвилин повернувшись додому дитина була вся у сльозах та повідомила, що у неї вкрали телефон. Потерпіла побігла до прокуратури туди приїхав слідчий. Слідчій поїхав до магазину «Апельмон» дивитися відео на камерах спостереження. Увечері її запросили до райвідділу написати заяву про крадіжку. Це було десь осінь- зима перед Новим роком. Телефон у дочки був марки Редмі у синьому кольорі, телефон доці подарував батько рік тому його вартість десь 4000 грн. Після крадіжки вони на телефон не дзвонили, дзвонив працівник поліції та телефон був вимкнутий. У телефоні були номер матері та номер батька на які можна було подзвонити та повернути телефон. Потерпілій дзвонив працівник магазину «Апельмон» та повідомив, що на камерах відео як жінка забрала телефон. Телефон не повернули, працівник поліції сказав, що він речовий доказ. Обвинувачена з ними не зв`язувалась щоб повернути телефон та вибачитися. На суровому покаранні обвинуваченої не наполягає.

Показанням свідка ОСОБА_10 працює у магазині «Апельмон». У той день наприкінці 2023 року вона працювала на касі, скупилися дітки і після них були інші покупці. Діти поклали телефон на столі і стали пакувати придбане, далі у неї пішли покупці і вона відволіклася. Через незначний час побачила, що дівчинка починає плакати: « ...Де мій телефон?» і щось шукати. На той час поруч був представник поліції і вирішили телефонувати, дівчинка сказала, спочатку гудки, а потім телефон був вимкнений. Як саме брали телефон вона не бачила, бо працювала. Дівчинка на край столу біля каси, ще щось захотіли купити побігли. За дітьми стояла обвинувачена і ще одна пара. Одразу подумала, що то та пара, але їх спитали, коли вони вийшли, то були не вони.

Показаннями свідка ОСОБА_8 яка у судовому засіданні 02.02.2024 року пояснила, що вона мати обвинуваченої. Вони разом були у магазині «Апельмон» ходили купляти хліб. У магазині на холодильній камері вона побачила ключ від шухлядки вона його взяла та пішла на касу. Поки стояла в черзі на касі почула як хтось питає «Дівчатка ви щось загубили?» вона повернулась та протягнула ключ спитавши чи не це вони шукають, дівчата забрали ключ. Дочка ОСОБА_5 в цей час чекала її біля столу який знаходився поряд з касою. Коли прийшли додому побачила у доньки телефон але в магазині за нього ніхто не питав його ніхто не шукав, донька сказала, що телефон лежав біля каси на столі. До поліції вони не встигли звернутися.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_4 суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються між собою із поясненнями свідків, в частині тих подій, які потерпіла та свідки сприймали кожний безпосередньо та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими. Мотивів для обмови потерпілою та свідками обвинуваченої не встановлено, всі свідчення надавалися під присягою, свідки та потерпіла не відмовилися від надання показів у статусі свідка та потерпілої, попереджені про кримінальну відповідальність. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених потерпілим та свідками.

Показання ОСОБА_5 надані нею під час судового провадження стосовно часу, місця об`єктивно співпадають з наведеними доказами, узгоджуються з ними, і обвинуваченою не оспорюються.

Разом із тим, покази свідка ОСОБА_9 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 року зі свідком ОСОБА_9 , суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не містять відомостей, які мають значення для кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України на підтвердження обставин, визначених ст. 91 КПК України і вони не містять і не відповідають критеріям доказів, визначеним ст. 85 КК України, у зв`язку із тим, що свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона впізнала ОСОБА_5 як постійного покупця, а свідком події вона не була, бо на той момент вона у залі не перебувала, а покази надані в судовому засіданні цим свідком є малоінформативними. Протокол пред`явлення особи для впізнання також не містить відомостей, які підлягають доказуванню у даному провадженні, бо факт впізнання ОСОБА_9 постійного покупця магазина ОСОБА_5 не є доказом вчинення ОСОБА_5 крадіжки телефону.

Окрім показань потерпілої та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , вина ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підтверджується також письмовими доказами, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, а саме:

-даними протоколу огляду місця від 20.11.2023 року, відповідно до якого огляд проводився за адресою: м.Запоріжжя, вул. Матросова 19. Під час огляду виявлено, що у ОСОБА_5 було виявлено мобільний телефон марки Redmi в чорному чохлі в корпусі кольору, який вона добровільно видала. При огляді телефону на ньому мається пароль, будь які пошкодження на телефоні не виявлені. До вказаного протоколу долучено фототаблиці з фото телефону.

- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №293 від 22.11.2023, згідно до якого ринкова вартість мобільного телефону Readme C30 2/32 GB в корпусі блакитного кольору, був придбаний в новому стані 06.07.2023, станом на 18.11.2023 рік складає 3278,08 грн.

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 року, згідно якого ОСОБА_10 впізнала жінку, зображену на фото №1 . Згідно додатку до протоколу на фото №1 зображено ОСОБА_5

-даними протоколу огляду відеозапису від 22.11.2023 року, згідно якого слідчим оглянуто відеозаписи під назвою «Крадіжка Матросова», з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні магазину «Апельмон» за адресою: м.Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 25. При відкритті файлу « ОСОБА_11 »(мова оригіналу) на відео зазначено в лівому верхньому куті напис 11-18-2023 сб та час 13-29-58 впродовж відеозапису час змінюється. На відео зображено приміщення магазину «Апельмон», а саме касова зона, за касовою зоною антікрадіжна система, праворуч стелажі із пральним порошком. О 13-30-26 дівчина кладе мобільний телефон на стіл біля касової зони та збирає пакет з продуктами. О 13-31-19 на касу підходить жінка №1, яка одягнута у чорну куртку яка має хутряний комір, темні штани та спортивне взуття білого кольору, на плечі знаходиться бордова сумка. О 13-32-01 жінка №1 ставить пакет на мобільний телефон тим самим ховає його. О 13-32-17- жінка №1 ховає мобільний телефон до білого пакету, бере пакет та одразу переставляє його. О 13-33-25 жінка покидає приміщення магазину "Апельмон" разом з пакетом.

До протоколу додано фототаблиця та СД диск з записом, який оглянуто безпосередньо у судовому засіданні.

- речовим доказом мобільним телефоном марки Readme в корпусі блакитного кольору.

Вищенаведені докази відкриті стороні захисту, та відповідно до ч.12 ст. 290 КПК України, відомості, що містяться в них, можуть бути допущенні, як докази і є належними і допустимими доказами у цьому провадженні.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази в повному обсязі доводять вину у вчиненні кримінального правопорушення, за наведених у вироку обставинах.

Окрім того, допустимість вищенаведених доказів підтверджується долученими прокурором процесуальними документами:

Згідно витягу з ЄРДР № 0001765 внесено 19.11.2023 відомості за ч.4 ст.185 КК України, за обставинами того, що 18.11.2023 року приблизно о 14-20 годині, невстановлена особа , знаходячись у приміщенні магазину «Апельмон», що розташований за адресою : м.Запоріжжя, вул. О. Матросова, 25 діючи з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно здійснила крадіжку мобільного телефону Readme C30 2/32 GB в корпусі блакитного кольору, що знаходився у користуванні малолітньої ОСОБА_7 , 07.02.2011 року, чим спричинила матеріальний збиток у сумі 4000,00грн.

Згідно рапорту ст. інспектора- чергового відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 відповідно до якого 18.11.2023 року о 18-44 до чергової частини ВП №1ЗРУП із заявою звернулась ОСОБА_4 1988 року народження про те, що 18.11.2023 року з 14-00 до 14-20 за адресою: м.Запоріжжя вул. О. матросова 25 в магазині «Апельмон» її донька ОСОБА_7 втратила телефон Readme C30 2/32 GB. Збиток 4000 грн. Відеоспостереження в наявності.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2023 року ОСОБА_4 просила органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу яка в магазині викрала мобільний телефон Readme C30 2/32 GB у корпусі блакитного кольору. До протоколу додано фото чеку та коробки з телефону.

Постановою про визнання речових доказів від 20.11.2023 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0001765 мобільний телефон марки Readme в корпусі блакитного кольору.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Щодо клопотання захисника про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.11.2023 зі свідком ОСОБА_9 , то суд ці доводи відхиляє, з огляду на те, що покази свідка ОСОБА_9 щодо того, що їй слідчий показував лише одне фото, а не чотири само по собі не є підставою в розумінні ст. 87 КПК України для визнання цього доказу недопустимим. Тим більше, вказаний доказ не береться судом до уваги під час ухвалення вироку як неналежний, і підстав для визнання його недопустимим судом не встановлено.

Про корисливий мотив обвинуваченої та його мету, спрямовану на заволодіння майном потерпілої свідчать конкретні обставини кримінального провадження.

Оцінюючи показання ОСОБА_5 щодо того, що вона знайшла телефон, а не викрала судом враховується наступне.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №128/984/17 від 23.06.2020 року

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо;в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.(постанова ВС/ККС № 761/31918/14-к від 18.07.2019).

Втім, установлені у даному кримінальному провадженні обставини свідчать про те, у тому числі і покази самої обвинуваченої, що вона не вмикала телефон, не цікавилася у сторонніх належність телефону, а відразу поклала до свого пакету свідчать про те, що вона не намагалась встановити кому належить даний телефон, оскільки в ньому могли знаходитись номери, які би вказували на законного володільця. Також судом встановлено розуміння ОСОБА_5 того, що малолітня ОСОБА_13 може повернутися за телефоном, і, дійсно, з відеозапису камер спостереження вбачається, що ОСОБА_13 поклала телефон біля каси і через незначний період часу до місця знаходження телефону підійшла обвинувачена та поклавши свій пакет на залишений малолітньою ОСОБА_13 телефон тим самим сховала його та швидко поклала його до своєї сумки і покинула приміщення магазину. Разом з цим, малолітня, щоб поновити контроль над майном, звернулась до матері і через короткий період часу, мати вже звернулась із заявою до органу поліції, що свідчить про те, що телефон, попри його втрату власницею, перебував у власності потерпілої, проте, реалізувати своє право вона не мала можливості через протиправні дії.

Таким чином, мобільний телефон не вибув з володіння та користування малолітньої ОСОБА_7 , 2011 р.н., місцезнаходження цього майна власнику було відомо, між втратою майна та виявленням цих обставин пройшов незначний час, який не давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим, оскільки малолітня ОСОБА_7 та її брат одразу ж почали шукати мобільний телефон, виявлення законного власника майна було очевидно, оскільки малолітні діти, які стояли у черзі перед обвинуваченою і залишили мобільний телефон на касі, біля якої, з пояснень ОСОБА_5 вона знайшла телефон, у цей час перебували у приміщенні магазину неподалік від каси. ОСОБА_5 мала можливість повернути телефон володільцю, який був очевидним, адже малолітня ОСОБА_13 перебувала перед обвинуваченою у черзі та вочевидь обвинувачена бачила, що телефон залишено на касі дитиною, однак достовірно знаючи, що телефон обвинуваченій не належить, присвоїла його. Отже, ОСОБА_5 знала, кому належить це майно, мала підстави припускати, де знаходиться власник речі та знала, де знаходиться власник, й усвідомлювала, що малолітня ОСОБА_13 може почати шукати телефон. Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що власник буде шукати цю річ, розцінюється не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

При цьому, суд критично оцінює доводи ОСОБА_5 щодо відсутності умислу на крадіжку і намір повернути викрадений телефон, оскільки вони суперечать зібраними доказами у даному провадженні.

Крім того суд, зазначає, що майно так і не було повернуто потерпілій, ані у день заволодіння телефоном, ані у подальшому, оскільки телефон було видано ОСОБА_5 поліції лише після встановлення особи, яка викрала телефон і прибуття до неї працівників поліції, а тому доводи обвинуваченої про те, що вона мала намір повернути телефон є безпідставними, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому є тільки її суб`єктивною думкою, яка не може спростувати висновки суду щодо умислу обвинуваченої.

При цьому ОСОБА_5 оспорюється обставини лише в частині наявності умислу на заволодіння чужим майном та крадіжку телефона, в решті частині обставини нею не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину при вищевикладених обставинах доведена повністю та кваліфікує її дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України та обставин, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

При цьому судом не встановлюється, як обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, з огляду на таке.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (ВС/ККС № 166/1065/18 від 18.09.2019). Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно обвинуваченої відсутні дані на підтвердження того, що вона поряд із відсутністю цивільного позову, намагалася будь-яким чином допомогти потерпілому, бажання виправити наслідки вчиненого. У судовому засіданні під час останнього слова ОСОБА_5 хоча і вказувала, що розкаюється і просить вибачення, однак з її показів під час судового розгляду було встановлено, що вона оспорює фактичні обставини вчиненого злочину. Вказані дії ОСОБА_5 суд розцінює не як щире каяття та визнання вини, а як намагання уникнути кримінальної відповідальності або пом`якшити покарання за злочин.

До уваги судом також береться ставлення винної особи до вчиненого нею порушення та її поведінка після вчинення злочину, так у судовому засіданні ОСОБА_5 хоча і зазначила в останньому слові, що вину визнає, проте щирого жалю з приводу вчиненого не висловлювала під час судового розгляду, навпаки сперечалася із потерпілою під час судового розгляду з приводу обставин події, намагаючись виставити у негативному світлі дітей потерпілої.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення вказаного діяння.

Також суд враховує особу обвинуваченої, яка офіційно непрацевлаштована, не заміжня, неповнолітніх дітей не має, має постійне місце реєстрації та місце постійного проживання у м.Запоріжжя, згідно консультативного висновку кардіолога та магнітно-резонансної томографії має хронічне захворювання, яке потребує медичного спостереження, призначено лікування, ОСОБА_5 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима.

Суд також враховує ті обставини, що потерпіла не наполягала на суворому покаранні, викрадене майно знаходиться на відповідальному зберіганні у відділі поліції і буде повернуто потерпілій після набрання вироком законної сили, цивільний позов до ОСОБА_5 не пред`явлений, а тому вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкціями цих статей, що необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і саме таке покарання буде мати достатню превентивну роль для обвинуваченої.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченої, яка має хронічне захворювання, яке потребує медичного спостереження, вперше вчинила злочин, а також те, що обвинувачена за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувалася загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, добросовісно виконувала процесуальні обов`язки протягом судового розгляду, суд прийшов до висновку, що обвинувачена на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні та родинні зв`язки, соціально адаптована, підстав очікувати продовження обвинуваченою вчинення правопорушень суд не встановив.

Суд враховуючи позицію прокурора, який просив суд призначити покарання із застосуванням ст. 75,76 КПК України та позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, приймаючи до уваги наявність у обвинуваченої документально підтвердженого хронічного захворювання, яке потребує медичного спостереження, враховуючи ті обставини, що тяжких наслідків від скоєного не настало, а матеріальний збиток буде відшкодований потерпілій шляхом повернення їй майна, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі санкції статті, за якою вона засуджується у виді позбавлення волі і вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливо без реального відбування нею покарання, без ізоляції від суспільства - в умовах проживання у родині, але в умовах контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків органами пробації протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченою умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченої.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати по справі на залучення експерта при проведенні судових експертиз в розмірі 200 грн., які документально підтверджені, слід стягнути з ОСОБА_5 на підставі ст. 124 КПК України.

Цивільні позови не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, клопотання про його обрання не надходили, і підстав для його обрання не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 200,00 грн.

Речові докази після набрання вироком законної сили: мобільний телефон марки «Readme С30» в корпусі блакитного кольору передано на зберігання до камери речових доказів ВП№1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області- повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1