ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/688/21 Номер провадження 11-кп/814/1264/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2021 року за №0000006, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 березня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, визначеного за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 січня 2024 року, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , який раніше до відповідальності не притягувався, має: хронічні захворювання, перебуваючи під динамічним наглядом, постійне місце проживання, родину, до затримання виховував трьох дітей, із яких двоє є неповнолітніми, доглядав за матір`ю та недієздатним братом, працював, і на момент судового провадження не звільнений, перебуваючи в трудових відносинах із АТ «Харківобленерго», позитивно характеризується за місцями проживання, роботи та установою попереднього ув`язнення, дотримувався належної процесуальної поведінки, третій рік перебуває під вартою, натомість сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою; під час досудового розслідування було допущено ряд порушень прав ОСОБА_7 , у зв`язку з чим наявні сумніви в належності та допустимості доказів сторони обвинувачення, а досліджені під час судового розгляду обставини свідчать про невинуватість ОСОБА_7 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме в тому, що він 29 грудня 2020 року приблизно о 16 годині 30 хвилин по АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин із ОСОБА_9 , діючи з метою вбивства, умисно наніс ОСОБА_9 загалом не менше шести ударів тупим предметом у голову, тулуб і кінцівки, заподіявши останньому відкриту черепно-мозкову травму, ускладнену набряком-набуханням головного мозку, від чого настала смерть ОСОБА_9 .

Як убачається з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, місцевий суд урахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який розлучений, не має міцних соціальних зв`язків, його стан здоров`я.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою, не встановлено. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Установлені ж під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не вказують на наявність обставин щодо позитивної характеристики особи ОСОБА_7 . Не надано відповідних відомостей про це стороною захисту й у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 не судимий, до затримання працював електромонтером Харківського ВРЕМ ХВЕМ АК «Харківобленерго», має родину, за членами якої здійснював догляд, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину з невідворотними наслідками - вбивства іншої людини шляхом нанесення їй не менше 6 ударів знаряддям злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Пунктами 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства; який спричинив загибель людини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Твердження апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_7 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й запобігти встановленим вище ризикам.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Між тим, колегія суддів з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання зазначених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4