Провадження №1-кп/761/2598/2024
В И Р О К

іменем України

29 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010798 від 10.11.2019, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який здобув середню освіту, одружений, має на утриманні малолітнью доньку 2014 року народження, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України (в редакції Закону від 15.04.2008),

за участю:

секретаря - ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

09.11.2019, ОСОБА_2 , приблизно о 23 годині 20 хвилин, перебував на АЗС «ОККО», що розміщена за адесою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 48, де на прилавку побачив алкогольний напій, а саме віскі «Jameson», об`ємом 0,5 л. вартістю 399 (триста дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп. В цей час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Далі, ОСОБА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 09.11.2019, приблизно о 23 год. 34 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 48, а саме в приміщенні ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ», взяв до рук та сховав під куртку, в яку був одягнений та таємно викрав алкогольний напій, а саме віскі «Jameson», об`ємом 0,5 л., вартістю 399 (триста дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп., що належить ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ», після чого утримуючи при собі викрадене чуже майно, почав рухатись по вул. Юрія Іллєнка у м. Києві.

В цей час ОСОБА_8 виявила крадіжку алкогольного напою, а саме віскі «Jameson», об`ємом 0,5 л. вартістю 399 (триста дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп. та побачила ОСОБА_2 з викраденим чужим майном, після чого вимагала останнього зупинитись та повернути викрадене майно.

В цей момент, ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що його незаконні дії, направленні на таємне викрадення чужого майна, стали відкритими для інших осіб, не приховуючи свого наміру протиправно заволодіти чужим майном, з метою не бути затриманим на місці вчинення кримінального правопорушення, утримуючи при собі викрадене чуже майно, та ігноруючи вимоги свідків зупинитись, почав втікати, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий неподалік місця злочину сторонніми особами.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України ( в редакції Закону від 15.04.2008).

Обвинувачений ОСОБА_2 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_2 повідомив, що вночі 09 листопада 2019 року, він, зайшов до приміщення АЗС за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 48, таємно взяв з прилавку пляшку віскі «Jameson», об`ємом 0,5 л., заховав її під куртку, після чого він намагався залишити приміщення АЗС, однак, його дії помітила співробітниця станції, яка почала вимагати, щоб він повернув викрадене. Однак він на крики співробітниці АЗС не відреагував, та вийшов з приміщення АЗС. Після цього майже одразу на вулиці його затримали. У вчиненому розкаюється. Перелік та вартість майна, яким протиправно намагався заволодіти - не оспорює.

Обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, вид та розмір шкоди, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України ( в редакції Закону від 15.04.2008), винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, просив врахувати, що наразі він зробив для себе висновки, має сім`ю, дитину, очікує на народження другої дитини, є військовослужбовцем та позитивно характеризується командуванням. Просив суд суворо його не карати та обмежитись мінімальним штафом.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 щодо часу, місця, способу, виду та розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України (в редакції Закону від 15.04.2008).

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога, має місце реєстрації та проживання, бере участь у відсічі збройної агресії рф, має на утриманні малолітню доньку, а також той факт, що фактична шкода потерпілому була своєчасно відвернута.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_2 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, наявності однієї пом`якшуючої покарання обставини, даних про особу обвинуваченого, те, що останній тривалий час перебував у розшуку у цьому кримінальному провадженні, є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги позитивну характеристику обвинуваченого, ту обставину, що він приймає участь у відсічі збройної агресії рф, позицію представника потерпілого, яка просила обмежитись мінімальним покаранням, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді штрафу у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 1 186 КК України ( в редакції Закону від 15.04.2008).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в межах, визначених санкцією ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України, в редакції Закону, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у справі не заявлений. Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до положень ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен також вирішити питання щодо того, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У зв`язку із внесенням застави відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2024 року, ОСОБА_2 04.01.2024 року було звільнено з-під варти і з того часу щодо нього діє запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, з огляду на що, після набрання ухвалою законної сили, заставу в сумі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень, внесену за ОСОБА_2 , необхідно повернути заставодавцю.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України ( в редакції Закону від 15.04.2008) і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили, заставу в сумі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень, внесену за ОСОБА_2 , необхідно повернути заставодавцю.

Речові докази:

- DVD-R диск, який містить відеозапис затримання ОСОБА_2 та CD-R диск, який містить відеозапис з камери відеоспостереження, розміщеної на АЗС «ОККО», за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 48, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження;

- алкогольний напій, а саме - віскі «віскі «Jameson», об`ємом 0,5 л., який передано на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_8 - повернути у розпорядження потерпілого.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1