Справа № 496/1496/24
Провадження № 1-кс/496/767/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 14.02.2024 року, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою, в якій просить: - визнати протиправною бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 щодо не ознайомлення скаржника з правами та обов`язками потерпілого після відкриття кримінального провадження № 0000258 від 14.12.2022 року; - скасувати постанову дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про часткову відмову в задоволенні клопотання від 14.02.2024 року по кримінальному провадженню № 0000258 від 14.12.2022 року; - зобов`язати дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 винести постанову про визнання депутата Нерубайської сільської ради ОСОБА_3 потерпілим, в порядку ст. 55 КПК України, по кримінальному провадженню № 0000258 від 14.12.2022 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, а також юридична особа, якій кримінальним злочином заподіяно майнову шкоду. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подачі заяви про скоєння стосовно нього кримінальної злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального злочину.

Таким чином, згідно ст. 55 КПК, ОСОБА_3 вже є потерпілим, як особа, яка подала заяву про скоєння стосовно нього кримінальної злочину, але дізнавач тривалий час не виконував вимоги КПК та не ознайомив скаржника про його процесуальні права та обов`язки як потерпілого. Тому 12.02.2024 року за вих. № 9 ОСОБА_3 було зареєстроване клопотання про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні за №0000258 від 14.12.2022 року. 19.02.2024 року ОСОБА_3 отримав постанову за підписом дізнавача ОСОБА_4 , згідно якої заявнику відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000258 від 14.12.2022 року. Приписи ст. 351 КК України передбачають, що невиконання службовою особою законних вимог народного депутата України, депутата місцевої ради, створення штучних перешкод у їх роботі, падання їм завідомо неправдивої інформації - караються штрафом від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років. Депутат місцевої ради - це представник інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Права депутата місцевої ради на депутатський запит, депутатське запитання, порушення питання про перевірку діяльності підприємств, установ та організацій, участі в них, вимогу усунути порушення законності тощо, передбачені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 року. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 351 КК, полягає в: а) невиконанні службовою особою законних вимог депутата; б) створенні штучних перешкоду їхній робот і; в) наданні їм завідомо неправдивої інформації. Невиконання службовою особою законних вимог народного депутата України чи депутата місцевої ради виражається в діях або бездіяльності службової особи, вчинених або не вчинених всупереч законним вимогам депутата. Таке діяння, наприклад, буде мати місце у випадку неподання керівником підприємства, установи, організації (незалежно від форми власності) документів, необхідних для перевірки дотримання законів, відмова виконати вимогу депутата про припинення порушення законності, невиконання редактором газети свого обов`язку опублікувати надані депутатом матеріали та ін. Як створення штучних перешкод слід розглядати ухилення службової особи від свого обов`язку надати депутату можливість консультації зі спеціалістом, від надання йому юридичної допомоги, від реалізації права депутата на невідкладний прийом службовою особою тощо. Надання завідомо неправдивої інформації - це надання депутату будь-яких інформаційних матеріалів, необхідних для здійснення його діяльності, зміст яких завідомо для службової особи спотворено. Цей злочин вважається закінченим з моменту вчинення будь-якого діяння, зазначеного в ч.1 ст. 351 КК України. КПК України не встановлює вимог щодо форми та змісту заяви про залучення до провадження як потерпілого. Тому така заява оформляється виходячи із загальних вимог, які передбачені ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» щодо складення звернень (заяв). Тобто заява має містити дані про потерпілого (фізичну чи юридичну особу), кримінальне провадження, до якого вона має бути залучена, зазначення і обґрунтування підстав для набуття статусу потерпілого, чітко висловлене клопотання про залучення її до кримінального провадження як потерпілого, а також повинна бути підписаною заявником (заявниками). Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд мас право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. Згода мас бути оформлена в письмовому вигляді і містити ті ж фактичні дані, що і заява про залучення особи до провадження як потерпілого. Строк отримання згоди на визнання особи потерпілою законом не встановлений, тому вона мас бути отримана протягом розумного строку. ОСОБА_3 зазначив, що постанова дізнавача не є вмотивованою, тому як не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 ст. 55 КПК України. Також постанова складена всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, згідно якої постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, але надав заяву, в якій просив скаргу розглянути за його відсутності, наполягав на її задоволенні.

Вивчивши подану скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що 16.11.2022 року ОСОБА_3 було подано заяву начальнику ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 351 КК України.

01.12.2022 року слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_6 було винесено ухвалу про визнання незаконною бездіяльність службових осіб відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП України в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; зобов`язання службових осіб відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП України в Одеській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_3 від 16.11.2022 року, за попередньою правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 351 КК України, розпочати досудове розслідування та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

09.02.2024 року ОСОБА_7 було подано клопотання дізнавачу СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про залучення його у якості потерпілого по кримінальному провадженню № 0000258 від 14.12.2022 року.

14.02.2024 року дізнавачем СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню №0000258 від 14.12.2022 року, оскільки органом досудового розслідування не встановлено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Не погоджуючись з винесеним рішенням дізнавача про часткову відмову в задоволенні клопотання, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ст. 9 КПК України).

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Пунктом 5 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України).

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Частиною 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

В узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

З оскаржуваної постанови дізнавача від 14.02.2024 року слідує, що відмова у визнанні скаржника потерпілим ґрунтується на тому, що органом досудового розслідування не встановлено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Слідчий суддя не може в повній мірі погодитись з таким рішенням дізнавача у зв`язку з наступним.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №439/397/17 поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого. У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально. Кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Отже, є безпідставним ототожнення потерпілого в кримінально-правовому розумінні та в кримінально-процесуальному розумінні, внаслідок чого, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_3 обґрунтовано вважає себе потерпілим в рамках кримінального провадження 0000258 від 14.12.2022 року та за наявності достатніх підстав ним було подано клопотання до дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про залучення в якості потерпілого.

У зв`язку з цим постанова дізнавача від 14.02.2023 року про часткову відмову в задоволенні клопотання з цієї точки зору є безпідставною і підлягає скасуванню, а скарга в цій частині задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_8 про визнання протиправною бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та зобов`язання винести постанову про визнання заявника потерпілим, в порядку ст. 55 КПК України, слідчий суддя вважає, що в цій частині скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вже зазначалося вище, п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Крім того, аналіз положень ст. 303 КПК України через призму положень ст. 307 КПК України вказує на те, що чинним КПК визначено не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а і способи такого оскарження, а саме: 1) рішення дізнавача можуть бути оскаржені шляхом їх скасування; 2) дії дізнавача можуть бути оскаржені шляхом зобов`язання їх припинити, 3) бездіяльність дізнавача може бути оскаржена шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

З закріпленої в ст. 26 КПК України диспозитивності як загальної засади кримінального провадження слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, слідчий суддя, розглядаючи подану в порядку п. 5 ч.1 ст. 303 КПК України скаргу на рішення (постанову) дізнавача про відмову у визнанні потерпілим має право відповідно до визначених ст. 307 КПК України повноважень лише скасувати оскаржене рішення дізнавача або залишити скаргу без задоволення в залежності від того, чи є таке рішення законним та обґрунтованим та чи допущене при винесенні такого рішення дізнавача порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, чи ні. Слідчий суддя при цьому не має повноважень давати оцінку діям чи бездіяльності дізнавача або зобов`язувати дізнавача провести певні дії, оскільки предметом оскарження за п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути виключно рішення дізнавача, а не його бездіяльність.

Зазначена позиція також підтверджується аналізом положень ч. 4 ст. 40-1 КПК України, за якою дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. При цьому, у відповідності до ст. 36, 40-1 КПК України вказівки дізнавачу щодо проведення слідчих дій мають право надавати лише прокурор.

Такі висновки слідчого судді підтверджуються також постановою Верховного Суду від 01.12.2022 року по справі №522/7836/21.

Тож, слідчий суддя, виходячи з вищевказаних положень, в межах оскарження рішення дізнавача про відмову у визнанні потерпілим не має повноважень надавати вказівки дізнавачу та не має повноважень зобов`язувати дізнавача прийняти конкретне рішення, а тому не може бути задоволена скарга в частині зобов`язання дізнавача винести постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Також чинним КПК України не передбачена можливість визнання або невизнання особи потерпілою у кримінальному провадженні слідчим суддею, так само як до повноважень слідчого судді не віднесено право зобов`язувати дізнавача визнати особу потерпілою у кримінальному провадженні, тому скарга ОСОБА_3 у цій частині задоволенню не підлягає, що не позбавляє останнього можливості, у випадку прийняття дізнавачем рішення про відмову у визнанні потерпілим, оскаржувати таке рішення.

Крім того, не підлягає задоволенню скарга в частині визнання протиправною бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 щодо не ознайомлення скаржника з правами та обов`язками потерпілого після відкриття кримінального провадження № 0000258 від 14.12.2022 року, оскільки дізнавачем було винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілим, а тому не було підстав для ознайомлення останнього з правами та обов`язками потерпілого.

Враховуючи все вищевикладене, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та постанову про відмову у визнанні потерпілим від 14.02.2024 року, зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 55, 303-304, 306-307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та постанову про відмову у визнанні потерпілим від 14.02.2024 року, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача СД відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 про часткову відмову в задоволенні клопотання від 14.02.2024 року по кримінальному провадженню № 0000258 від 14.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1