ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/156/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Тернополя, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді шести місяців арешту.

Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з засудженого ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 сорок тисяч гривень.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку, 12 листопада 2022 року близько 12.30 год. у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував поблизу магазину «Мотозапчастини», що по АДРЕСА_3 , виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій протиправний умисел, 12 листопада 2022 року близько 12.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Мотозапчастини», що по АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту, з метою завдання фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ліворуч, один удар кулаком лівої руки в обличчя праворуч. Надалі, ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_7 наніс ще декілька ударів обома ногами в голову ОСОБА_9 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 , завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, синця повік правого ока та «ушитої» рани його нижньої повіки, садна лівої скроневої ділянки голови, які за ступенем тяжкості належать до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково зменшивши суму стягнення до 5 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Також вказує, що судом неналежним чином встановлено обставини, що передували конфлікту, так як ОСОБА_7 стверджує, що у нього з потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт за декілька днів до вчинення кримінального правопорушення. Зі слів ОСОБА_9 у нього були приязні стосунки з матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , однак ОСОБА_7 це заперечує і вказує, що між ними напружені відносини. Потерпілий ОСОБА_9 працює контролером на ринку та здійснював контроль сплати платежів орендодавцем магазину «Мотозапчастини» зокрема матір`ю ОСОБА_12 . Однак, згідно укладених договорів оренди та купівлі-продажу - магазин «Мотозапчастина» знаходиться поза межами ринку де здійснює свою діяльність потерпілий ОСОБА_9 . Тому потерпілий прийшовши в магазин фактично спровокував сварку (намагаючись отримати платіж за місце), знаючи при цьому про неприязні відносини з сином ОСОБА_7 .

Також вказує, що суд не надав оцінки розбіжностям, що були зазначені потерпілим під час слідчого експерименту та в судовому засіданні, оскільки в одному випадку вказує, що знаходились один до одного лицем, а в іншому, що потерпілий знаходився попереду спиною обернений до обвинуваченого.

Також зазначає, що ОСОБА_7 визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та сприяв розкриттю злочину, виявив бажання відшкодування шкоди так як перепитував у потерпілого чи в останнього є чеки, квитанції на лікування. На даний час ОСОБА_7 розпочав підприємницьку діяльність та має намір у найкоротший строк відшкодувати завдану шкоду потерпілому.

Також вказує, що суд не врахував невелику суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки правопорушення тривало декілька секунд, а потім ОСОБА_7 просив вибачення у потерпілого.

Адвокат вважає, що ізоляція ОСОБА_7 від суспільства за вчинення вперше проступку, жодним чином не має на меті виправлення засудженого, а переслідує тільки кару з невиправданою тяжкістю обрання виду покарання.

Також, стверджує, що заявлені потерпілим вимоги про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що потерпілий зазнав приниження на роботі суперечить обставинам справи, оскільки як вбачається із долучених документів магазин не перебуває під впливом адміністрації ринку де працює потерпілий і це вказує на провокативний характер дій потерпілого.

Також вказує, що підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі саме 50000 грн. потерпілим не зазначено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення потерпілого та його представника, які заперечили проти доводів обвинуваченого та його захисника і просили залишити вирок без змін, думку прокурора, який з апеляційною скаргою погодився частково і не заперечує проти призначення більш м`якого покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Також, суд дотримався вимог ст.10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст.91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Так, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував обставинами, які були ним встановлені в ході судового розгляду на підставі показань:

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив наявність конфліктних стосунків з потерпілим ОСОБА_9 , а також визнав, що перебуваючи в магазині його матері вдарив потерпілого 2-3 рази рукою по обличчю, а після того як потерпілий упав вдарив його ногою в голову;

- потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що за три дні до нанесення йому тілесних ушкоджень у нього з ОСОБА_7 виник конфлікт. Через кілька днів, він зайшов у магазин до мами ОСОБА_7 і розповів їй про конфлікт, однак вона попросила вийти з магазину. В той час як потерпілий почав сходити вниз по сходинках ОСОБА_7 двічі вдарив його по обличчю, а після цього ще наніс 5-6 ударів ногами в ділянку обличчя;

- свідка ОСОБА_13 який в судовому засіданні пояснив, що бачив як ОСОБА_9 заходив в приміщення магазину, почув шум і вибіг. ОСОБА_7 кричав до ОСОБА_9 , щоб він вийшов. Після цього, він побачив як ОСОБА_9 лежить на землі за 3-5 м від магазину, а ОСОБА_7 стоїть над ним з лівої сторони.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано об`єктивні дані, що зафіксовані у наступних доказах:

- протоколі проведення слідчого експерименту від 21.12.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_9 який розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , які мали місце 12.11.2022 року близько 12.30 год., після чого відтворив на статисті механізм та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень;

- карті стаціонарного хворого №5207/1334КНП «Тернопільська комунальна лікарня швидкої допомоги» заповненої на ім`я ОСОБА_9 ;

- висновку експерта №923 від 26.12.2022 року про те, що у ОСОБА_9 під час стаціонарного лікування 12-24.11.2022 у КНП "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги", було встановлено закриту черепно-мозкову травму у виді струсу головного мозку, із зовнішніх ушкоджень описані синці повік правого ока та "ушита" рана його нижньої повіки, садна лівої скроневої ділянки голови, які утворились від дії тупих предметів не виключено у вказаний в постанові термін - 12.11.2022р. і за ступенем тяжкості належать до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) - п.п.2.3.1 (а), 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень".

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_7 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно призначено обвинуваченому без достатнього урахування суспільної небезпечності вчиненого, обставин справи, та даних про особу обвинуваченого, а тому є несправедливим внаслідок суворості і його необхідно пом`якшити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з приписами ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Доводи захисника про суворість покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного правопорушення, колегія суддів визнає обґрунтованими.

Як видно зі змісту оскарженого вироку суд першої інстанції не навів переконливих мотивів призначення більш суворого покарання у виді арешту і недостатності більш м`яких покарань, з числа передбачених за вчинений злочин, для виправлення обвинуваченого. Також, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин й дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно і в судовому засіданні визнав фактичні обставини інкримінованого йому правопорушення.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що згідно із Законом№ 3342-IX від 23.08.2023 року покарання у виді арешту може застосовуватись лише до військовослужбовців.

Станом на день апеляційного розгляду санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року, або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до переконання про наявність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання і визначення його у виді громадських робіт на найкоротший термін.

Щодо вимог апеляційної скарги про зменшення розміру стягнення моральної шкоди, то колегія суддів не може визнати такі вимоги обґрунтованими з огляду на наступне.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

На переконання апеляційного суду, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в даному випадку місцевий суд у повній мірі врахував ступінь завданої шкоди здоров`ю потерпілого, яка призвела до пережиття стресу і вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості прийшов до висновку, що сума компенсації моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. буде відповідати ступеню тяжкості завданої моральної шкоди, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.2 ст.125 КК України з призначенням йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадський робіт.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді