УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 755/3335/18

Провадження № 51-1270 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року,

установив:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 186 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 186 КК, судові рішення щодо якого у касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2022 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишено без задоволення. В порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_4 змінено.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 125 КК, у виді обмеження волі на строк 2 рокиу зв`язку із закінченням строків давності.

Виключено з резолютивної частини вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду рішення про застосування ч. 1 ст. 70 КК України та призначення покарання засудженим за сукупністю злочинів.

Визнано вважати їх засудженими за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання, призначеного вироком суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишено без зміни.

Відповідно до наявних у касаційному суді матеріалів провадження засуджений ОСОБА_4 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року.

Так, зокрема, ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 лютого 2022 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вказані судові рішення, було залишено без руху і встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Суду від 16 серпня 2022 року його касаційну скаргу було повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 жовтня 2022 року касаційну скаргу засудженого на вказані судові рішення було повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, оскільки остання була подана поза межами строку на касаційне оскарження і питання про поновлення такого строку не порушувалось.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2024 року клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень було йому повернуто на підставі ст. 429 КПК України.

Засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання трьохмісячного строку на касаційне оскарження судових рішень з дня їх проголошення судом апеляційної інстанції, передбачене ч. 2 ст. 426 КПК України, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі касаційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення.

Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як убачається з наявних матеріалів провадження, оскаржуваний вирок був постановлений 10 січня 2020 року, а ухвала Київського апеляційного суду щодо його перегляду -04 листопада 2021 року.

З долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції був присутній засуджений ОСОБА_4 . Крім того, у своєму клопотанні автор зазначає, що повний текст рішення апеляційного суду він отримав 26 січня 2022 року і просить поновити строк на касаційне оскарження зазначеного рішення посилаючись на положення ст. 615 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання процесуальних дій у строки, визначені статтями 220, 221, 304, 306, 308, 376, 395, 426 цього Кодексу, такі процесуальні дії мають бути проведені невідкладно за наявності можливості, але не пізніше ніж через 15 днів після припинення чи скасування воєнного стану.

Так, з урахуванням змін внесених до статті 615 КПК України в редакції Закону № 2201- IX від 14 квітня 2022 року вказаним вище процесуальним аспектам, в контексті положень ст. 426 КПК України, було надане додаткове, конкретизоване правове регулювання, щодо причин недотримання певних процесуальних строків.

При системному аналізі зазначених положень закону, у поєднанні з положеннями статей 426, 429 КПК України, убачається, що положення п. 5 ч. 1 ст. 615 КПК України не виключають обов`язку сторін чи учасників кримінального провадження, навіть під час дії воєнного стану, вчиняти процесуальні дії у строки, визначені КПК України, й так само не вказують на те, що під час дії воєнного стану визначені у статях 220, 221, 304, 306, 308, 376, 395, 426 КПК України процесуальні строки втрачають актуальність, а відповідні процесуальні дії можуть бути вчинені у будь-який момент під час воєнного стану або ж додатково протягом 15 днів після припинення чи скасування воєнного стану.

На думку колегії суддів, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 615 КПК України законодавець, не скасував вимоги процесуального закону щодо строків вчинення певних процесуальних дій й необхідності їх дотримання за наявності об`єктивної можливості зробити це, однак не виключив, а навпаки передбачив, можливі випадки пропуску таких строків через обставини, пов`язані з воєнним станом, додатково передбачив можливість вчинення таких дій за межами визначених законом строків й визнання їх законними за умови, що відповідним суб`єктом належно підтверджено об`єктивну неможливість виконання таких процесуальних дій у передбачений законом строк.

Враховуючи наведене, в цьому конкретному випадку засуджений, при зверненні з касаційною скаргою поза межами строку на касаційне оскарження, з посиланням на положення ст. 615 КПК України, має належно обґрунтувати і доказово підтвердити об`єктивну пов`язану з воєнним станом неможливість подання ним касаційної скарги протягом всього визначеного законом строку на касаційне оскарження, а також у період після спливу такого строку до фактичного подання ним скарги. При цьому, сам по собі факт уведення воєнного стану не може вказувати на поважність причини пропуску такого строку.

Таким чином, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 615 КПК України процедура в контексті процесуальних дій і строків, передбачених положеннями ст. 426 КПК України, за своїм змістом і наслідками є тотожною процедурі поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, яка передбачена положеннями ст. 429 КПК України.

Оскільки касаційна скарга була подана ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження і заявлене ним клопотання про поновлення пропущеного строку ним не обґрунтовано належним чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку і вважає необхідним повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Крім того, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 рокуповернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3