пр. № 1-кс/759/1284/24
ун. № 759/3311/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника цивільного позивача ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про накладення арешту подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 13.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про накладення арешту в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 13.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України.

Клопотання представника цивільного позивача мотивоване тим, що в межах кримінального провадження №0000242 від 13.03.2019 ОСОБА_5 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_6 , в якому просив стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 майнову шкоду у розмірі 3 012 837 (три мільйони дванадцять тисяч вісімсот тридцять сім) доларів США 00 центів (по курсу НБУ станом на 15.02.2024 року складає 115 010 231,94 грн.), зокрема, за рахунок реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 .

Представник цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у своєму клопотанні зазначає, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні №0000242 від 13.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України. В кримінальному провадженні №0000242 від 13.03.2019 ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 25.05.2000, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) визнано потерпілим. Як зазначає представник цивільного позивача, протиправними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно майнової шкоди в особливо великих розмірах, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 2000 року знайомі між собою, підтримували тісні дружні стосунки, мали спільних друзів та колег, відвідували статусні заходи та підтримували систематичне спілкування. Також ОСОБА_6 неодноразово відвідував особисте помешкання ОСОБА_5 та офісні приміщення компаній останнього. ОСОБА_6 позиціонував себе достатньо заможною людиною, успішним бізнесменом із серйозними контактами і зв`язками як в політичних колах України, так і серед чиновників різних рівнів, у тому числі і серед правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_6 був народним депутатом України сьомого скликання з грудня 2012 року по грудень 2014 року. Протягом 2000-2015 років ОСОБА_6 вів достатньо заможний спосіб життя: мав особисту охорону, мав водіїв та дороговартісні автомобілі, відвідував статусні заходи як в Україні, так і за кордоном, проживав в заміському будинку. Враховуючи тісні спільні контакти, ОСОБА_6 було добре відомо, що ОСОБА_5 є колекціонером, меценатом та різноплановим бізнесменом, як на території України, так і за її межами.

Згідно клопотання представника цивільного позивача, восени 2011 року ОСОБА_6 , з метою заволодіння шляхом шахрайства коштами ОСОБА_5 , звернувся до останнього з пропозицією спільного «бізнес-проекту», а саме щодо інвестування грошових коштів у підприємство по переробці та збагаченню залізної руди, яке знаходиться в Індії. Мова йшла про придбання в індійському штаті Оріса родовища із запасами залізної руди, будівництво на цій території виробничого комплексу по переробці залізних руд та подальшої реалізації цієї руди.В подальшому за допомогою свого товариша ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , здійснив заходи щодо створення в останнього уявного враження про дійсність їх намірів спільної участі у «проекті», а також з метою переконання у безпечності передачі їм грошових коштів, а також здійснення ними реалізації прибуткового бізнес-проекту. Для реалізації своєї мети щодо отримання коштів, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 придбати кіпрську офшорну компанію Omelo International Ltd (з розподілом часток: 70% у власності ОСОБА_5 , 30% у власності ОСОБА_6 ), яка в подальшому мала придбати 99.99% акцій індійської компанії H.L. Traders&Suppliers Private Limited, якій належать права або у неї в довгостроковій оренді знаходяться родовища залізної руди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . За період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти готівкою у розмірі 1 млн. 595 тис. доларів США, траншами 340 тис, 400 тис., 150 тис, 150 тис., 310 тис., 170 тис., 50 тис.

Як зазначено у клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що представники ОСОБА_5 у квітні 2012 року здійснили відвідування території майбутнього заводу (бізнес-проекту) та встановили, що бізнес-проект це лише територія у джунглях, яка розташована від так званого управлінського офісу на відстані 450 кілометрів, дорога до об`єкту та повернення займає близько 24 годин, на вказаній території дуже багато терористичних груп, переміщення без озброєної охорони неможливо. Представники ОСОБА_5 встановили, що фактичні роботи не здійснюються, величезні затрати на утримання так званих офісів, уявних працівників, наявність невирішених проблеми з отриманням екологічної ліцензії та інших дозвільних та установчих документів, відсутність електроенергії та водопостачання. Однак ОСОБА_6 , зловживаючи довірою та продовжуючи свої протиправні дії, переконав ОСОБА_5 у тимчасових труднощах та повній реалізації бізнес-проекту. Крім того, ОСОБА_6 переконав ОСОБА_5 щодо передачі йому грошових коштів у розмірі 90 тис. доларів США для придбання руди в Індії та перепродажі її в Китай. Вказані кошти в подальшому також не були повернуті ОСОБА_5 і привласненні ОСОБА_6 . 11.11.2013 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_5 письмову розписку про те, що він отримав від останнього грошові кошти у розмірі 2 972 837 доларів США для реалізації проекту будівництва заводу зі збагачення залізної руди в Індії та зобов`язується повернути вказані кошти до грудня 2015 року. У червні 2015 року ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, направленні на заволодіння коштами ОСОБА_5 , звернувся до останнього щодо надання йому 40 тис. доларів США для розрахунків з боргами по іпотеці, внаслідок чого він зміг би вивільнити належне йому майно, реалізувати його та повернути ОСОБА_5 грошові кошти. З метою повернення власних грошових коштів, наданих раніше, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 40 тис. доларів США, про що останній склав розписку. Грошові кошти, зазначені вище, були привласненні ОСОБА_6 та не повернуті ОСОБА_5 . В той же час, ОСОБА_6 у період взаємовідносин та отримання шахрайським шляхом грошових коштів від ОСОБА_5 , здійснив відчуження майнових прав на належне йому нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме продав будинок близькій особі ОСОБА_8 , яка є матір`ю його дружини (тещою). При цьому, ОСОБА_8 у вказаному будинку не проживала і не проживає, а ним користується ОСОБА_6 разом з дружиною та дітьми. Таким чином у ОСОБА_5 є обґрунтовані підозри у тому, що зазначений вище договір відчуження майна спрямований на уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_6 за результатами його шахрайських дій, а, відтак, є фіктивним. Відчужуючи нерухоме майно на користь своєї тещі, ОСОБА_6 знав про наявність в нього невиконаних грошових зобов`язань, тому міг передбачити негативні наслідки для себе. Отже, вказаний житловий будинок відчужений відповідачем з метою формального переоформлення належного йому майна на близьку особу з метою уникнення відповідальності за шахрайські дії.

У зв`язку з вище викладеним, представник цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 13.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 із забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження та розпорядження.

Дане клопотання представник цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просив задовольнити його.

Власник майна, відповідно до частини другої статті 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, в судове засідання не викликався.

Вивчивши зміст клопотання та надані до нього письмові докази, а також вивчивши матеріали кримінального провадження в дев`яти томах, які були витребуванні в органу досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні представника цивільного позивача, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У ході розгляду клопотання встановлено, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні №0000242 від 13.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, а саме з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, кримінальне провадження №0000242 зареєстроване Слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві 13.03.2019 за заявою ОСОБА_5 про те, що упродовж 2011-2012 років ОСОБА_6 та ОСОБА_9 шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_5 в особливо великому розмірі. Також до вчинення даного кримінального правопорушення можуть бути причетні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Постановою заступника Керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 від 22.11.2021 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000242 доручено слідчому відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві.

В межах кримінального провадження №0000242 від 13.03.2019 ОСОБА_5 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_6 , в якому просив стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 майнову шкоду у розмірі 3 012 837 (три мільйони дванадцять тисяч вісімсот тридцять сім) доларів США 00 центів (по курсу НБУ станом на 15.02.2024 року складає 115 010 231,94 грн.), зокрема, за рахунок реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 .

В кримінальному провадженні №0000242 від 13.03.2019 ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 25.05.2000, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) визнано потерпілим та цивільним позивачем.

Як вбачається з інформаційної довідки № 364451980 від 05.02.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 29.10.2007 року, яке долучено представником цивільного позивача до клопотання, за ОСОБА_6 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.05.2011 року житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 продано ОСОБА_8 .

З протоколів допиту свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_8 , а також з наданих копій судових рішень та інших документів вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 у 2011 році був, згідно договору купівлі-продажу, переоформлений на його тещу ОСОБА_8 .

Однак, згідно зазначених протоколів допиту свідків та протоколів обшуків встановлено, що ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_10 та дітьми фактично проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 . Водночас, свідок ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

У клопотанні представника цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слідчим суддею встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 звернувся з цивільним позовом щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок розслідуваного в межах кримінального провадження №0000242 кримінального правопорушення. Матеріалами кримінального провадження підтверджується проведення слідчих дій стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з приводу заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 в особливо великому розмірі. Обставини, покладені в основу клопотання, підтверджені змістом досліджених судом протоколів допиту свідків, протоколів обшуків, протоколів огляду документів, тощо.

Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), у разі постановлення обвинувального вироку та задоволення заявленого цивільного позову.

Тому, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, врахувавши наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та, забезпечивши розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання представника цивільного позивача, подане в межах кримінального провадження №0000242, підлягає задоволенню та необхідно накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), з огляду на те, що представником цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000242 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_5 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на суму розмірі 3 012 837 (три мільйони дванадцять тисяч вісімсот тридцять сім) доларів США 00 центів (по курсу НБУ станом на 15.02.2024 року складає 115 010 231,94 грн.), оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, передане чи приховане.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про накладення арешту подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 13.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 129, ст. 198, ч. 1 ст. 212 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 з позбавленням права на його відчуження та розпорядження.

Ухвала виконується негайно, її оскарження не зупиняє виконання. Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, без виклику яких постановлено ухвалу протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1