Справа № 362/1131/22
Провадження № 1-кп/362/218/24
ВИРОК

Іменем України

07.03.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896 від 17.08.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Середина-Буда Сумської області, українки, громадянки України, заміжньої, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, яка зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

16.08.2020 близько 12:35 год. ОСОБА_8 на автодорозі М-05 «Київ - Одеса» 42 км. + 950 м керувала технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Одеси. Всупереч вимогам п. 2.3б Правил дорожнього руху, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатись від керування цим транспортним засобом у дорозі», ОСОБА_8 не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та не реагувала на її зміну; під час перестроювання з правої смуги у ліву для подальшого розвороту всупереч вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до яких «перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху та, не дотримавшись вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху, згідно з якими «у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись», не дала дорогу мотоциклу «Kawasaki Z1000» без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у цей час по лівій смузі автодороги в напрямку м. Одеси, що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Васильківській ЦРЛ.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 2.3б, 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 надала суду показання, що того дня і у той час здійснювала рух на належному їй автомобілі «Daewoo Lanos TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 . Однак була пасажиром через погане самопочуття (болів шлунок) і перебувала на задньому сидінні за водієм, бо має таку звичку. За кермом автомобіля перебував її чоловік ОСОБА_12 . То був сонячний день і обідній час доби. Почали виїжджати на автодорогу «Київ-Одеса» з другорядної, швидкість була повільною, поступово перемістилися з крайньої правої смуги у крайню ліву, коли відчула, що у їхній автомобіль хтось в`їхав, відбувся удар у праву частину автомобіля і їх відкинуло на відбійник. У неї стався шок, тому багато чого не пам`ятає. Пригадує, що кричала і сіпала за ручку дверцят автомобіля, щоб їх відчинити. Оскільки двері не відчинялися, чоловік сказав їй пересісти на його сидіння (водійське), а сам переліз на переднє пасажирське , бо в нього боліла спина. Вона так і вчинила - «стрибнула» з заднього сидіння за водієм на переднє водійське, деякий час там посиділа, відчинила водійські двері і вийшла з транспортного засобу, бо боялася, що він загориться, як це сталося з мотоциклом, який в`їхав у її автомобіль. Чоловік також через деякий час вийшов з автомобіля через водійські двері, оскільки пересісти знову на сидіння водія йому не склало проблеми - «переставив ногу і все». Коли вона виходила з автомобіля, то ОСОБА_13 (свідка ОСОБА_13 ) ще не було, він під`їхав десь через 5 хвилин відразу до мотоцикла і почав викликати швидку медичну допомогу. У неї, обвинуваченої, в той час сильно боліла голова, а ОСОБА_13 підбігав до неї, сильно кричав, бо вважав, що саме вона була за кермом, хоча вона такого йому не говорила. Потім приїхала поліція і швидка медична допомога, яка забрала водія мотоцикла. Вона подзвонила своєму синові, потім вони всі разом вирушили у лікарню, син цікавився станом ОСОБА_11 . Того дня сказали, що потерпілому надають допомогу, а наступного - що він помер. Цікавились його станом по-людськи, на місці події мотоциклісту не допомагали, бо їм було не до цього з огляду на свій стан. Пояснила, що має стаж водіння близько шести років. Підписала слідчому документи, згідно з якими у момент ДТП була за кермом, під психологічним примусом, хоча з цих підстав нікуди не зверталася для захисту своїх прав. Ні винуватість, ні цивільний позов не визнала, оскільки «в`їхали у них», а мотоцикліст був без мотошолома. Вибачення у матері загиблого не просила, бо сама лікувалася і цієї ДТП не скоювала.

Потерпіла ОСОБА_6 , матір загиблого, надала суду показання, що очевидцем подій не була. Дізналася про цю трагедію від друга її сина ОСОБА_15 - ОСОБА_13 . Пояснила, що за ввесь час обвинувачена до неї не підійшла, не попросила вибачення, не запропонувала відшкодувати шкоду, натомість під час зустрічей у приміщенні суду насміхалася. Охарактеризувала сина як порядного гідного чоловіка, який допомагав матері і, працюючи у м. Києві, постійно дбав про неї, приділяючи багато уваги . ОСОБА_15 був наймолодшим її сином, дітей після смерті чоловіка виховувала сама. ОСОБА_15 вів здоровий спосіб життя, не вживав алкогольних напоїв, не палив. На мотоциклі їздив декілька років, не пам`ятає, щоб притягався до відповідальності за порушення ПДР. Після його смерті втратила сенс життя, майже увесь час проводить на кладовищі. Просила суд покарати обвинувачену суворо і направити її для відбування реального покарання, а також задовольнити поданий її представником цивільний позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Свідок ОСОБА_17 - рідний брат загиблого показав суду, що про ДТП дізнався від товариша брата, який був її очевидцем і повідомив, що його «підрізав» автомобіль, як він пізніше дізнався, водієм цього автомобіля була обвинувачена. Тоді брат їхав додому на мотоциклі з м. Києва, де працював. Цим мотоциклом брат керував декілька років, а загальний стаж його водіння становив близько восьми років. За цей час йому не відомо, щоби брат притягувався до будь-якої відповідальності за порушення ПДР. Коли дізнався про цю страшну звістку, то брат був ще живий у лікарні.

Свідок ОСОБА_13 надав суду пояснення, що того дня загиблий ОСОБА_11 , який був його товаришем, та він рухались по трасі «Київ - Одеса» у напрямку м. Одеси. То був світлий час доби, погода була суха. Попереду їхав ОСОБА_11 на своєму мотоциклі, а він позаду близько кількадесят метрів на автомобілі. Рухалися зі швидкістю 100 - 110 км/год. у лівій смузі руху, спускалися згори по прямій. Раптово з другорядної дороги «вискочив» автомобіль і по діагоналі, не зменшуючи швидкості, рухався до місця розвороту, яке було трохи далі. Він, свідок, побачив цей автомобіль, коли основна його частина уже була у їхній смузі для руху, і розпочав екстрене гальмування. Уточнив, що цей автомобіль «вискочив» перед мотоциклом, і в момент їх зіткнення автомобіль майже «вирівнявся» у лівій смузі для руху. Якби цей автомобіль рухався повільніше, ОСОБА_11 встиг би уникнути зіткнення, однак у цій ситуації він фізично не зміг запобігти ДТП. Зіткнення відбулося передньою частиною мотоцикла із задньою правою частиною автомобіля. Його друг відлетів на відстань 20-25 метрів, він тоді був без мотошолома, який украли. Автомобіль розвернуло. Він, свідок, зупинився майже навпроти автомобіля і відразу побіг до місця, де був ОСОБА_11 , мотоцикл горів. Бачив, як через декілька секунд після зіткнення з-за керма того автомобіля вийшла обвинувачена, взялася за голову і просто стояла. Бачив як за кермом сиділа жінка з рудим волоссям, а на передньому сидінні - чоловік у темному одязі. Він кричав на обвинувачену, одразу після ДТП вона підтверджувала, що була за кермом автомобіля у момент зіткнення, однак хвилин через тридцять, коли уже приїхала поліція, почала стверджувати, що за кермом був її чоловік. Через декілька хвилин з водійського місця автомобіля вийшов і чоловік, який пересів на водійське сидіння, однак виходити йому було незручно, бо водійське місце для нього було вузьке. Потім приїхала поліція і швидка медична допомога, і друга забрали до лікарні. Наголосив, що чітко бачив, як через пару секунд після зіткнення з-за керма автомобіля виходила саме обвинувачена, хоча безпосередньо у момент зіткнення водія не бачив .

Свідок ОСОБА_12 , чоловік обвинуваченої, надав суду пояснення, що того дня вони з дружиною їхали у справах, він був за кермом, а дружина позаду нього на задньому пасажирському сидінні. Коли виїжджав на трасу «Київ-Одеса», зупинився і перевірив, щоб там не було транспорту. Виїхав на смугу для розгону, а звідти - поступово у ліву смугу для руху, бо далі мав повертати ліворуч на розворот. Автомобілів там не було. Відчув удар у правий задній кут, автомобіль ніби «придавило» до землі. Дружина почала кричати, вона не могла вийти з автомобіля, бо двері не відчинялися. Він сказав дружині виходити через його дверцята, а сам пересів на переднє пасажирське сидіння. Надалі дружина, перелізши на водійське видіння, вийшла з-за керма автомобіля, а він залишився всередині, бо треба було зібратися з думками. Потім також вийшов з автомобіля через водійські двері, здалеку подивився на мотоцикліста, до нього не підходив, бо вважав, що його допомога не потрібна. Потім приїхала швидка медична допомога і поліція. Поліцейським пояснював, що саме він був тоді за кермом, але вважає, що «вийшла помилка», бо першою з автомобіля з-за керма виходила його дружина. Зі скаргами з цього приводу нікуди не звертався. Підтвердив, що автомобіль зареєстрований на його дружину, яка має посвідчення водія, до події користувалася автомобілем дружина, однак саме у день ДТП себе погано почувала, а тому він сів за кермо.

Крім цього, у судовому засіданні був допитаний як свідок слідчий ОСОБА_18 .

З клопотанням про його допит спершу звернувся прокурор, оскільки сторона захисту ставила під сумнів справжність підпису понятого ОСОБА_19 в окремих документах. Представник потерпілої це клопотання підтримав, а сторона захисту заперечила, бо допит слідчого не передбачено положеннями КПК України. У судовому засіданні 21.11.2023 прокурор відмовився від допиту слідчого через, оскільки станом на зараз він служить у ЗСУ і в зоні бойових дій виконує військовий обов`язок щодо захисту Батьківщини, що підтвердив документально. Проти цього клопотання захисник заперечив, наполягаючи на допиті слідчого. Суд задовольнив клопотання прокурора з метою недопущення затягування розгляду справи, оскільки на той час неможливо було передбачити, коли слідчий зможе прибути до суду. У судовому засіданні 25.01.2024 представник потерпілого заявив клопотання, у тому числі, про допит слідчого у режимі відео конференції, яке суд задовольнив відповідною ухвалою. Разом із тим, у наступне судове засідання слідчий з`явився, оскільки повернувся із зони бойових дій.

У своїх показаннях свідок - слідчий ОСОБА_18 пояснив суду, що на місце події не виїжджав, а у ході проведення слідчих дій було встановлено, що за кермом була ОСОБА_8 , зокрема на цей факт прямо вказав свідок ОСОБА_13 , який був очевидцем ДТП. Він, слідчий, проводив усі необхідні слідчі дії відповідно до положень КПК України, залучав понятих, протоколи слідчих всі учасники підписували без жодних зауважень і заперечень . Пояснив, що обвинувачена жодного разу не заявляла, що на неї чинився психологічний тиск у ході досудового розслідування, лише стверджувала, що не була водієм, однак це спростовується всіма доказами. Підтвердив своє знайомство з понятим ОСОБА_19 , з яким має виключно робочі стосунки, оскільки той як водій евакуатора часто приїжджає на місце ДТП.

Понятий ОСОБА_19 , який допитувався судом як свідок за клопотанням сторони захисту, підтвердив, що є водієм евакуатора. Пам`ятає, що виїжджав тоді на ДТП, забирав автомобіль і мотоцикл. Усіх деталей не пам`ятає, бо то було давно. Вказав суду, що залучався до проведення слідчих дій у цій справі як понятий, підтвердив справжність його підписів на усіх документах, але пояснив, що на першому аркуші протоколу огляду автомобіля від 02.11.2020 (Т.1, а.с. 169) та на першому аркуші протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 (Т.1, а.с. 209) підписи не його.

Понятий ОСОБА_20 , який допитувався судом як свідок за клопотанням представника потерпілої, надав суду пояснення про те, що його дійсно залучали як понятого під час проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні. Ознайомлювався з документами, після чого підписував їх. Вказав, що слідчим був ОСОБА_18 , а іншим понятим - чоловік на ім`я ОСОБА_21 , якого знає наочно. Точно пам`ятає, що інший понятий був присутній, до протоколів зауважень в учасників не було, чи ставив він свої підписи, то точно не пригадує, бо минуло багато часу, але припускає, що так.

Окрім наведеного, до суду викликалися свідки обвинувачення ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , однак у ході судового розгляду прокурор відмовився від їх допиту , оскільки вони очевидцями подій не були.

Дослідив суд і письмові докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зокрема, за даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000896 від 17.08.2020 16.08.2020 близько 12:35 год. на 42 км. + 950 м. автодороги «Київ - Одеса» водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Одеси, здійснювала перестроювання зліва направо. Під час перестроювання із автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення попутній мотоцикл «Кавасакі» під керуванням ОСОБА_11 . Внаслідок ДТП ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Васильківський ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У електронному рапорті від 17.08.2020 черговий Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_24 повідомив, що 16.08.2020 близько 12:40 на 54 км. автодороги «Київ - Одеса» поблизу с. Митниця жителька м. Києва громадянка Т, керуючи автомобілем «Део», виїжджаючи з другорядної дороги, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з мотоциклом «Кавасакі» під керуванням жителя с. Шкарівка Білоцерківського району громадянина Г. Внаслідок ДТП водія мотоцикла із ЗЧМТ і численними переломами кінцівок доставлено до ЦРЛ.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.08.2020 з фототаблицею та схемою місця ДТП об`єктами огляду є ділянка автодороги «Київ - Одеса» 42 км. + 950 м., де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , та мотоцикла «Kawasaki». Зокрема, схема дорожньо-транспортної пригоди від 16.08.2020 відображає напрямок руху обох транспортних засобів в момент скоєння ДТП та їх розміщення після пригоди, а на ілюстративній таблиці зображено загальний вигляд місця події, розлив технічних рідин та початок сліду бокового юзу автомобіля, осип уламків, пластику, скла і фарби, кінцеве положення автомобіля, його пошкодження з різних боків, а також кінцеве положення мотоцикла і його пошкодження.

За даними протоколу огляду місця події від 17.08.2020 з фототаблицями, який проведено у відділенні реанімації Васильківської ЦРЛ за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 87, було оглянуто труп ОСОБА_11 з детальним описом розміщення тіла та видимих тілесних ушкоджень.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.09.2020 підтверджено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1778, а згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 314 від 17.08.2020 ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті: перелом кісток склепіння черепа, крововилив під оболонки та шлуночки головного мозку.

Відповідно до протоколу з фототаблицями огляду від 02.11.2020 автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , , який проводився на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, було зафіксовано наявність пошкоджень автомобіля, зокрема зазначено, що передні водійські та пасажирські двері відчиняються та зачиняються вільно, незважаючи на пошкодження. Задні двері замкнені, відчинити без сторонньої допомоги їх неможливо через деформацію задньої частини кузова.

Згідно з висновком експерта № 314 від 18.12.2020 під час дослідженння трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: перелом кісток склепіння черепа правої скроневої ділянки, крововиливи під оболонки та у шлуночок головного мозку, набряк головного мозку, рана скронево-тім`яної ділянки праворуч, забій легень, численні садна голови, тулуба та кінцівок. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що підтверджується об`єктивними судово-медичними даними та даними гістологічного дослідження. Ця черепно-мозкова травма є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Під час судово-токсикологічного дослідження в крові трупа ОСОБА_11 будь-яких спиртів виявлено не було, що свідчить про те, що на момент смерті він був тверезим.

Відповідно до висновку експерта № 267 віл 18.12.2020 на під час дослідження трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: перелом кісток склепіння черепа, правої скроневої ділянки, крововиливи під оболонки та у шлуночок головного мозку, набряк головного мозку, рана скронево-тім`яної ділянки праворуч, забій легень, численні садна голови, тулуба та кінцівок. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що підтверджується об`єктивними судово-медичними даними та даними гістологічного дослідження. Дана черепно-мозкова трава є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто у мотоцикліста при зіткненні із перешкодою. Під час судово-токсикологічного дослідження у крові трупа ОСОБА_11 будь-яких спиртів виявлено не було, що свідчить про те, що на момент смерті він був тверезим.

Висновком експерта № 21373/21374/20-52 від 17.11.2020 встановлено, що у момент первинного контакту повздовжні осі транспортних засобів знаходились під гострим кутом, який може бути кількісно охарактеризований величиною близько 10о, що був розкритий проти руху годинникової стрілки відносно повздовжньої осі мотоцикла Kawasaki. В даному випадку місце первинного контакту ТЗ знаходилось у лівій смузі руху (без урахування смуги розгону та смуги гальмування) в районі (поблизу) лінії горизонтальної дорожньої розмітки, що поділяє праву та ліву смуги руху початком утворення «сліду мастил» відносно напрямку руху мотоцикла Kawasaki. Швидкість руху мотоцикла Kawasaki, що еквівалентна енергетичним витратам на утворення деформації в задній правій частині кузова автомобіля Daewoo та на переміщення мотоцикла Kawasaki на боковій поверхні по проїзній частині на ділянці від початку утворення вибоїн асфальтованого покриття до кінцевого розташування, що зафіксоване на схемі ДТП, становила 68,4 км./год.

Згідно з висновком експерта № 12-1/2279 від 02.09.2020 рульове керування автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилось у працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , на момент огляду знаходились в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 12-1/2275 від 14.09.2020 рульове керування мотоцикла «Кавасакі», без реєстраційного номерного знака, на момент огляду знаходиться в технічно несправному стані, руйнування обох частини керма. Встановити, в якому стані знаходилось рульове керування мотоцикла «Кавасакі», без реєстраційного номерного знака, до моменту ДТП, неможливо, оскільки деталі рульового керування піддавались термічному впливу. Система гальма мотоцикла «Кавасакі», без реєстраційного номерного знака, на момент огляду знаходиться в технічно непрацездатному стані через руйнування всіх деталей системи робочого гальма в результаті термічного впливу на них. Встановити, в якому стані знаходилась система робочого гальма мотоцикла «Кавасакі», без реєстраційного номерного знака, до ДТП неможливо, оскільки деталі системи робочого гальма піддавались термічному впливу. Елементи підвіски мотоцикла «Кавасакі», без реєстраційного номерного знака, на момент огляду в технічно несправному стані через руйнування гумовотехнічних виробів елементів підвіски внаслідок термічного впливу на них. Встановити несправності, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, неможливо, оскільки гумовотехнічні вироби елементів передньої та задньої підвіски піддавались термічному впливу.

За даними протоколу слідчого експерименту з додатками (схема місця слідчого експерименту й ілюстрована фототаблиця) від 19.11.2020, проведеного на автодорозі «Київ - Одеса» 42 км. + 950 м., свідок ОСОБА_13 послідовно вказав усі обставини ДТП, траєкторію руху транспортних засобів, їх швидкість; визначено місце зіткнення і положення автомобіля відносно елементів дороги із замірами, зроблено відповідні заміри часових показників щодо моменту виїзду автомобіля на автодорогу до моменту зіткнення.

Висновком експерта № СЕ-19/111-20/59492-ІТ від 30.12.2020 констатовано, що за даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та п. 10.3 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних у діях автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній ситуації, технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Kawasaki Z1000» для водія автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , полягала у виконані ним вимог п. 10.1 та п. 10.3 Правил дорожнього руху України. За умови виконання зазначених вимог Правил дорожнього руху України водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Kawasaki Z1000», для чого у нього не було перешкод технічного характеру. За даних дорожніх обставин з технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, водій мотоцикла «Kawasaki Z1000», повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 та п. п. а) п. 12.6 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія мотоцикла «Kawasaki Z1000» вбачаються невідповідності вимогам п. п. а) п. 12.6 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, водій мотоцикла «Kawasaki Z1000», рухаючись із допустимою швидкістю руху 80 км./год., мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, водій мотоцикла «Kawasaki Z1000», рухаючись із обраною швидкістю 110 км./год., не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху.

За даними протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 , проведеного за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_10 , з додатком (диск з відеозаписом) від 08.12.2020 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів продемонстрували своє розташування в автомобілі на момент ДТП та механізм залишення автомобіля після пригоди.

Постановою слідчого ОСОБА_18 04.02.2022 було закрито провадження № 0000051 від 28.01.2022, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і неупередженому дослідженні обставин кримінального правопорушення, суд вважає всі вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та у своєму взаємозв`язку достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення.

На підставі викладеного суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до вчинення цього злочину, оскільки у момент ДТП не керувала транспортним засобом, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, у тому числі показаннями безпосереднього очевидця ДТП - свідка ОСОБА_13 , які є незмінними на всіх стадіях кримінального провадження, а повідомлені ним обставини свідок продемонстрував у ході слідчого експерименту, проведеного за його участю. У ході судового розгляду суд з`ясував, що свідок ОСОБА_13 раніше з обвинуваченою не був знайомий, не конфліктував і не перебував у неприязних стосунках з ОСОБА_8 , а відтак не мав жодних мотивів для її обмови. Будь-яких обставин, які могли б давати підстави для сумнівів у достовірності показань зазначеного свідка щодо обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмету доказування, за результатами судового розгляду не встановлено.

До того ж суд враховує, що ні обвинувачена, ні її чоловік - свідок ОСОБА_12 не заперечили встановленого факту ДТП та її наслідків, винуватість водія саме належного обвинуваченій «автомобіля у виникненні ДТП, а також обоє підтвердили, що у момент ДТП в автомобілі перебували лише вони. Крім того, їх показання щодо зміни місця перебування у автомобілі після ДТП, коли обвинувачена начебто-то перелізла з заднього сидіння на водійське, чому передувало пересідання її чоловіка з водійського сидіння на переднє пасажирське, є нелогічними, адже такі дії не мали жодного сенсу - не могли бути зумовлені міркуваннями безпеки, спробою усунути чи мінімізувати наслідки пригоди і будь-якого раціонального пояснення не мають.

Щодо тверджень сторони захисту про наявність видимих відмінностей у коротких підписах понятого ОСОБА_19 суд зауважує, що останній підтвердив справжність своїх підписів у всіх документах, де брав участь як понятий, окрім першого аркуша протоколу огляду автомобіля від 02.11.2020 (Т.1, а.с. 169) та першого аркуша протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , на обох документах внизу. Оцінюючи ці обставини, суд враховує, що кримінальний процесуальний закон не містить імперативної вимоги щодо проставлення підписів понятими внизу кожного аркуша протоколу за результатом слідчої дії. Натомість закон вимагає підписання протоколу, який як єдиний цілісний документ закінчується останнім аркушем ( ч. 5 ст. 104 КПК України). Ця вимога закону під час документування огляду місця події виконана - відповідний протокол підписаний понятими на останньому аркуші, факт чого підтвердив у своїх показаннях і свідок ОСОБА_19 . Бере суд до уваги і те, що учасники судового провадження не оспорюють правильності фіксування у протоколі ходу і результатів слідчої дії та достовірності відображених у ньому обставин - наявності механічних пошкоджень після ДТП на автомобілі «Daewoo Lanos TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , який був об`єктом огляду за участю понятого ОСОБА_19 . Це стосується і протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , який безпосередньо допитувався судом і повністю підтвердив обставини, зазначені ним у ході слідчого експерименту і зафіксовані у відповідному протоколі.

Твердження сторони захисту про те, що прокурор ОСОБА_4 не мав процесуальних повноважень у цьому кримінальному провадженні, зокрема для вручення обвинуваченій підозри, оскільки він входив до групи прокурорів по зовсім іншому кримінальному провадженню (№0000005) (т.1 а.с. 132-133), що тягне недопустимість усіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, є неспроможними з огляду на те, що у вступній і мотивувальній частині цієї постанови зазначено вірно номер цього кримінального провадження, обставини справи, що не породжує сумнівів, що прокурор діяв на правовій підставі, а технічна помилка щодо номеру кримінального провадження у резолютивній частині цього документа не виключає сумнів щодо процесуальних повноважень прокурора саме у цьому кримінальному провадженні.

Щодо неодноразово залучення понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_25 для участі у слідчих діях у цьому кримінальному провадженні, то суд зауважує, що відсутнє законодавче обмеження щодо кількості слідчих дій, у яких особа може брати участь, а визначальним є самий факт залучення таких осіб для участі у слідчих діях і їх присутність при їх проведенні.

Щодо не зазначення повних анкетних даних про понятого ОСОБА_26 у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, то імперативної вимоги щодо зазначення повних анкетних даних про понятого КПК України не містить, натомість його присутність при проведенні слідчої дії не ставилась під сумнів стороною захисту, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні у ході допиту слідчого та понятого ОСОБА_19 , тобто факт участі у всіх слідчих діях двох понятих не заперечувалося стороною захисту. Щодо неможливості виклику до суду цього понятого через відсутність його анкетних даних, то суд констатує, що у нього немає такого обов`язку.

Також сторона захисту наголошувала про неналежність доказу - витягу з ЄРДР. Суд констатує, що цей документ є доказом на підтвердження належної правової процедури, тобто, що усі процесуальні дії уповноважених на те осіб у кримінальному провадженні були вчинені у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, а інформація з будь-якої електронної бази даних може надаватися шляхом оформлення витягів.

Як уже зазначено вище, проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 відбулося без порушень вимог КПК України, а тому висновок транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи, в основу якого покладено дані, які встановлено у ході слідчого експерименту, суд визнає належним і допустимим доказом, який отримано у встановленому законом порядку.

Інші зауваження сторони захисту щодо: відсутності підпису на електронному рапорті, відсутності у направленні на проведення огляду трупа мети дослідження, порушення експертом вимог КПК України тощо, - на думку суду, не свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули недопустимість доказів відповідно до критеріїв, встановлених у статтях 86-88 КПК, не ставлять під сумнів їх належність і достовірність, а тому клопотання про визнання ряду доказів, які досліджені у ході судового розгляду, недопустимими, судом відхиляється.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 є пенсіонеркою, має постійне місце проживання, сім`ю, тобто сталі соціальні зв`язки, не працює, утриманців не має, без негативних характеристик за місцем проживання, на диспансерних психіатричному і наркологічному обліках не перебуває, раніше не судима.

Разом з тим, відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є необережним тяжким злочином. Дії обвинуваченої призвели до смерті людини, що є непоправним і підвищує тяжкість скоєного діяння у межах даної кримінально-правової кваліфікації. .

Враховує суд і той факт, що обвинувачена не вчинила жодних дій для відшкодування шкоди потерпілій, яка наполягає на реальному покаранні.

Обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченій відповідно до статей 66, 67 КК України, як на досудовому розслідуванні, так і у ході судового розгляду встановлено не було.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутності обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, особи винної, її ставлення до скоєного, поведінки обвинуваченої після вчинення злочину, що виразилась у байдужому ставленні до долі потерпілого, оскільки ОСОБА_8 не цікавилася його станом після ДТП і не виявляла діяльного каяття шляхом вибачення перед матір`ю загиблого та/або відшкодування їй завданої шкоди, думки потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченій, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Дані, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченої у матеріалах судового провадження відсутні. Натомість суд бере до уваги конкретні обставини справи, наслідки вчиненого злочину, які є незворотними, а також негативну посткримінальну поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, що не може свідчити про істотне зниження її суспільної небезпечності для оточуючих, а тому суд вважає, що її виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Представник потерпілої заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої 443324 гривень моральної шкоди та 10 000 гривень витрат на правову допомогу, а зі страхової компанії на користь потерпілої 56 676 гривень моральної шкоди. У ході судового розгляду представник потерпілої звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог у частині стягнення зі страхової компанії також витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 56 000 гривень. Ухвалою суду від 14.11.2022 було замінено відповідача - ПАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» на належного - ПАТ СТРАХОВА ГРУПА «ТАС».

Обвинувачена не визнала цивільний позов, а від страхової групи 18.12.2023 надійшло заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог з огляду на те, що вона надійшла до суду після початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Отже, витрати на встановлення та облаштування пам`ятника, які проводяться після поховання, не належать до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язаний заподіювач шкоди в розумінні статті 1201 ЦК України.

Таким чином позовні вимоги потерпілої у частині стягнення зі страхової компанії витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 56 000 гривень прямо суперечать чинному законодавству та не можуть бути задоволені.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану .

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Між тим, ураховуючи всі обставини кримінального провадження, його наслідків для потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги позицію сторони захисту, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Щодо обґрунтування розміру моральної шкоди, яку належить стягнути зі страхової компанії, то судом установлено, що відповідно до полісу АО/5524748 забезпечено страховою компанією цивільно-правову відповідальність ОСОБА_8 за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації вищезазначеного транспортного засобу.

Згідно зі ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновителям) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 4723 гривні. Таким чином зі страхової компанії на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 56 676 (12х 4723).

Крім цього, з урахуванням положень 128 КПК України, статей 133, 137 ЦПК України, суд вважає, що з обвинуваченої на користь потерпілої належить стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

У силу ч. 4 ст. 174 КПК України суд вважає за доцільне скасувати арешт, що був накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2020 на транспортні засоби.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує у порядку ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 302, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня її фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 18 469 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 05 копійок.

Скасувати арешт, що був накладений 25.08.2020 ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/25922/20 на автомобіль марки «Daewoo Lanos TF69Y» р.н. НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, що був накладений 25.10.2023 ухвалою Шевченківського районного суду міста Києві по справі № 761/25924/20 на мотоцикл «Kawasaki» VIN НОМЕР_3 .

Речові докази після набрання судовим рішенням законної сили:

- автомобіль марки ««Daewoo Lanos TF69Y» р.н. НОМЕР_1 , який передано на майданчик тимчасового утримання за адресою: АДРЕСА_2 , - повернути власнику ОСОБА_8 ;

- мотоцикл «Kawasaki» VIN НОМЕР_3 , який передано на майданчик тимчасового утримання за адресою: АДРЕСА_2 , - повернути ОСОБА_6 .

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 443 324, 00 гривень і витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень, усього на суму 453 324 (чотириста п`ятдесят три тисячі триста двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ПАТ СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 56 676, 00 гривень.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ СТРАХОВА ГРУПА «ТАС».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1