Справа № 127/4920/21
Провадження №11-кп/801/358/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черкаське, Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше судимого,

- 17.05.2019 Приморським районним судом м.Одеси за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 04.12.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 року про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

за участі сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

засудженого : ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 року клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 року, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, остаточно призначеного відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 04.12.2023 року.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, своєю поведінкою довів своє виправлення, але він був позбавлений можливості показати своє ставлення до праці , так як установа виконання покарань не має можливості офіційно працевлаштувати ОСОБА_7 на роботу та нараховувати йому заробітну плату.

На думку захисника, позитивні зміни, що відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_7 , засвідчують процес його виправлення, дозволяють умовно-достроково звільнити від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 року є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2023 року, який набрав законної сили 12.01.2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі, у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.09.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вказаним вироком ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обгрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ретельно перевірив формально-юридичні та оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції неповно дослідив всі обставини для прийняття обгрунтованого рішення є безпідставними.

Судом враховано, що згідно характеристики начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» майора внутрішньої служби ОСОБА_9 від 30.01.2024 року засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 30.09.2020, зарекомендував себе з посередньої сторони, має два дисциплінарні стягнення, а саме 22.04.2021 року за виявлення та вилучення мобільного телефону та 5 діб карцера за 30.04.2021 року за невиконання команди «Підйом», заохочення до нього не застосовувались, на профілактичному обліку засуджений не перебуває, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, до виконання передбачених законом вимоги персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, згідно матеріалів особової справи родинні зв"язки відсутні.

Суд першої інстанції перевірив належним чином сукупність обставин, які мають значення для прийняття правильного рішення врахував дані про поведінку ОСОБА_7 за весь період відбування покарання та дійшов вірного висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відсутні.

Підлягають спростуванню доводи захисника щодо невиконання обов`язку адміністрацією установи працевлаштування засудженого ОСОБА_7 , що має бути враховано судом.

Дійсно відповідно до ч.1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

При цьому, колегія суддів враховує, що засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

Зокрема, колегія суддів враховує, що засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи.

Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

Неможливість адміністрації установи забезпечити належне працевлаштування засудженого не може бути визнана обставиною, яка доводить що засуджений став на шлях виправлення, оскільки відсутність у засудженого можливості довести своє сумлінне ставлення до праці не свідчить і не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що залучення засудженого ОСОБА_7 до виконання робіт з благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов, не свідчить про сумлінне ставлення засудженого до праці та не вказує на те, що останній став на шлях виправлення.

Підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання поділяються на формально-юридичні та оціночні.

Формально-юридичні підстави передбачені ч.3 ст.81 КК України пов`язуються з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачені ч.2 ст. 81 КК України виражаються тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Саме досягнення такої цілі покарання як виправлення засудженого обгрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Крім того, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання та його особу свідчать, що процес виправлення на час звернення з клопотанням не досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.

На думку колегії суддів, відомості про особу засудженого ОСОБА_7 , на які посилається захисник в обґрунтування апеляційної скарги не свідчать про їх достатність для висновків про виправлення засудженого та про наявність підстав для звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4