Справа 688/723/24
№ 1-кс/688/493/24
Ухвала

про накладення арешту на майно

28 лютого 2024 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000100 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна,

встановив:

Старший слідчий відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся із клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі проти життя та здоров`я особи, а востаннє 12 червня 2018 року Любомльським районним судом Волинської області, за ч. 4 ст. 296, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, будучи звільненим 12 липня 2023 року, по відбуттю строку покарання, маючи не зняту у законному порядку та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, за наступних обставинах.

Так, 06 лютого 2024 року, біля 11:20 год, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні залізничного вокзалу станції Шепетівка, що за адресою: вул. 1-ша Привокзальна, 27А, в м. Шепетівка Хмельницької області, поряд із кімнатою камери схову, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, затіяв бійку з потерпілим ОСОБА_6 , в ході якої діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар руків`ям розкладного ножа в ліву скроневу ділянку голови потерпілого ОСОБА_6 , після чого, не зупиняючись на досягнутому, наніс останньому лезом розкладного ножа, який тримав у правій руці, один удар в ділянку задньої поверхні грудної клітки зліва, а також вказаним лезом розкладного ножа один удар в ділянку внутрішньої поверхні лівого передпліччя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді:

а) проникаючого поранення задньої поверхні грудної клітки зліва з раною в підлопатковій ділянці, що супроводжувалось лівобічним пневмотораксом та зміщенням органів межистіння вправо, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що було небезпечним для життя;

б) рани на внутрішній поверхні лівого передпліччя, яка відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

в) садна в лівій скроневій ділянці голови, яке відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

07 лютого 2024 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

26 лютого 2024 року, до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, із заявою звернувся ОСОБА_7 , у якій просить долучити до матеріалів кримінального провадження №0000100 від 07 лютого 2024 року, належний ОСОБА_5 розкладний ніж, який йому 08 лютого 2024 року передав на зберігання ОСОБА_5

26 лютого 2024 року постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , вищевказаний ніж визнано у кримінальному провадженні речовим доказом, оскільки має суттєва значення у кримінальному провадженні.

З метою повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного злочину, зокрема для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, проведення всіх необхідних експертиз, встановлення завданих збитків, виникає необхідність у накладенні арешту на вказане майно, оскільки воно являється предметом вчинення злочину, а отже є доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, подали спільну заяву про розгляд клопотання без їх участі, підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Слідчий суддя вважає, що неявка прокурора та слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України визначено правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи, що вилучений ніж, визнано речовим доказом, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою збереження речового доказу слід накласти арешт на майно із забороною відчужувати, розпоряджатися та користування ним.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В частині вимог клопотання, щодо заборони стороні захисту відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном, на яке накладається арешт, відмовити, оскільки слідчим не конкретизовано коло осіб, яких стосується така заборона.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчий суддя враховує приписи, наведені у ч.3 ст.132 КПК України, відповідно до яких застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000100 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на розкладний ніж, який належить ОСОБА_5 , заборонивши останньому розпоряджатися, відчужувати та користуватися вказаним майном, що є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню старшим слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ігор ОГОРОДНІК