Справа № 155/1478/18 Провадження №11-кп/802/167/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000295 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Кутрів Горохівського району Волинської області, проживаюча та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, пенсіонерка, не одружена, особа з інвалідністю І,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і на підставі ч.5 ст.74 КК України, ст.49 КК України звільнена від покарання у зв`язку із закінченням стоків давності.

Вироком вирішено питання речових доказів та цивільний позов.

ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 23.07.2018, приблизно о 15 годині, перебуваючи на території свого домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , в ході словесної суперечки, яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи прямий умисел на заподіяння травм іншій людині, перехилившись через паркан, нанесла два удари металевим ломом по руках ОСОБА_9 , яка в цей час знаходилась на території свого домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , чим спричинила останній тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №96 від 31.07.2018, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що судом не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки потерпіла могла отримати травму і в іншому місці. Також зазначає, що ренгелогічні знімки потерпілої ОСОБА_9 або підроблені, або їй не належать. Просить вирок скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 , яка подану апеляційну скаргу підтримувала, просила скасувати вирок суду та закрити провадження у справі, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст.285 КПК України обвинуваченій ОСОБА_7 було роз`яснено можливість звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Проте ОСОБА_12 не подала відповідне клопотання та заперечила проти закриття кримінального провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисному завданні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Будучи допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 суду показала, що дійсно 23.07.2018 перебувала у себе дома спільно з чоловіком, анкетні дані якого відмовилась називати, побачила як її сусід ОСОБА_13 , з допомогою ще одного чоловіка заливали стовпчики для огорожі. Коли вийшла на вулицю то побачила, що там нікого вже не було, підійшовши до огорожі почала рукою хитати залиті стовпчики, деякі з яких впали, а деякі похилились. Під час цього з будинку вийшов ОСОБА_13 та почав кликати свою дружину ОСОБА_9 , щоб вона подивилась на те, що робить ОСОБА_7 .. ОСОБА_9 вибігши з будинку, взяла на подвір`ї дерев`яного «дрючка», яким почала наносити удари ОСОБА_7 , з яких перший їй був нанесений в район шиї, ще два у ліву руку та правий великий палець, від ще декількох ударів ОСОБА_7 вдалось відхилитись. Після нанесення їй ударів ОСОБА_9 побігла додому та почала фотографувати те, що відбувається на подвір`ї. В цей час приїхала донька ОСОБА_7 - ОСОБА_14 , яка забрала її в будинок і якій вона показала свої синці. Зазначила, що будь-яких ударів ОСОБА_9 не наносила і не бачила, щоб їй хтось їх наносив, ломом стовпці не ламала. Щодо наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень зазначила, що бачила потерпілу у той день зранку з уже перемотаною рукою, а в наступні дні працюючою на городі. Цивільний позов потерпілої заперечила.

Таким чином, ОСОБА_7 підтвердила той факт, що в час та місці, вказаних в обвинувальному акті, в неї був конфлікт з потерпілою ОСОБА_9 ..

Будучи допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що дійсно у неї з обвинуваченою ОСОБА_7 23.07.2018 відбувся конфлікт через те, що остання ломом ламала стовпчики для огорожі, які були встановлені її чоловіком ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_11 . Такі дії обвинуваченої хотіла зафільмувати на свій мобільний телефон, підійшовши ближче до забору, щоб краще зафіксувати події, обвинувачена почала наносити їй удари залізним ломом по телефону, намагаючись його вибити з рук, під час цього, декілька ударів прийшлись їй по рукам, відчувши різкий біль від нанесеного обвинуваченою удару, побігла до дому. Після цього викликала поліцію.

Об`єктивність показань потерпілої також підтверджується і даними судово-медичного обстеження №93, розпочатого 24 липня 2018 року і закінченого 30 липня 2018 року та висновком експерта №96 від 30 липня 2018 року, проведених на основі результатів судово-медичного обстеження ОСОБА_9 , з якого убачається, що у останньої виявлено синці рук, закритий краєвий перелом нижньої третини лівої променевої кістки, підтверджений ренгелогічно. Дані ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів з обмеженою як по площі так і по ширині контактуючою поверхнею і зважаючи на ступінь їх організації, виникли приблизно за 1 добу до обстеження. По ступені тяжкості синці, виявлені у ОСОБА_9 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а перелом нижньої третини лівої променевої кістки, по ступеню тяжкості, відноситься до категорії тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості, як таких, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, оскільки для стійкого зрощення відломків необхідно термін більше 21 доби. Смуговий синець дає підставу вважати, що він виник внаслідок дії видовженого предмета, з обмеженою по ширині, поверхнею, цілком вірогідно від удару ломом, або ж подібним йому предметом. Допускається виникнення ушкоджень, виходячи з їх кількості, внаслідок не менше 3 травмуючих дій. Виникнення в такій кількості та з такою локалізацією виявлених ушкоджень, внаслідок падіння на тверду поверхню з висоти власного росту, маловірогідне (т.1 а.к.п.166-169).

Також під час слідчого експерименту за участю потерпілої від 31.07.2018, ОСОБА_9 відтворила обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , в тому числі й механізм нанесення їй ударів по телефону та по руках (т.1 а.к.п.174-176).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , зазначив, що він є сусідом ОСОБА_7 та ОСОБА_15 .. З обвинуваченою перебуває в неприязних відносинах. Щодо події що мала місце 23.07.2018 пояснив, що того дня був свідком словесної сварки між потерпілою та обвинуваченою в ході якої ОСОБА_7 пересуваючись за допомогою однієї милиці у іншій руці тримала щось схоже на лом та наносила удари по металопрофілю майбутньої огорожі. Про конфлікт що відбувався знає зі слів дружини. Моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій не бачив.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 , показав, що 23.07.2018 він допомагав ОСОБА_13 встановлювати паркан біля його будинку. Працювали з 09 години та до обіду ними було виставлено та залито бетоном орієнтовно 10 стовпів. Під час їх роботи він бачив як ОСОБА_7 ходила по своєму подвір`ї та що вона пересувалась за допомогою однієї милиці. Під час обіду, перебуваючи у квартирі ОСОБА_16 , почули стукіт, виглянувши у вікно побачили як ОСОБА_7 тримаючи в руках лом, наносила удари по встановлених стовпах, а також розхитувала їх руками. Коли вийшли на вулицю ОСОБА_9 тримаючи в одній руці телефон підійшла до ОСОБА_7 та намагалася припинити її дії. Ці події супроводжувались словесною перепалкою. Бачив як ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_15 удар ломом по руці. Наступного дня бачив потерпілу із гіпсом на руці.

Свої показання свідок ОСОБА_11 підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю від 31.07.2028, в ході якого свідко відтворив обставини конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .. За допомогою статиста показав місце розташування обвинуваченої та потерпілої, а також як ОСОБА_7 наносила удари потерпілій ОСОБА_9 (т.1 а.к.п.180-182).

В ході судового розгляду свідок ОСОБА_13 , дав показання, що із обвинуваченою перебуває в неприязних відносинах. Маючи приватизовану земельну ділянку, попередньо отримавши дозвіл міської ради разом із ОСОБА_11 почали робити паркан, а саме заливали бетоном опорні стовпи. Протягом дня бачили як ОСОБА_7 ходила по подвір`ю, але не звертали на неї ували. Близько 15 год., коли відпочивали побачили як обвинувачена вийшла із власного гаражу з ломом в руках і агресивно почала ним ламати встановлені стовпці. Внаслідок таких дій було пошкоджено три стовпці. До ОСОБА_7 підійшла його дружина ОСОБА_15 яка намагалась завадити вчиняти такі дії, тримаючи у лівій руці телефон, хотіла фільмувати те що відбувається, проте від хаотичних розмахів ломом обвинуваченою отримала удар по руці внаслідок чого телефон випав із рук. Зазначив, що бачив, як ОСОБА_7 три-чотири рази махнула ломом в сторону ОСОБА_9 два з яких прийшлись їй по руці. В лікарню ОСОБА_9 поїхала на наступний день, оскільки у день конфлікту, хоча і викликали швидку, однак вона до них не доїхала. Повідомив, що внаслідок таких дій ОСОБА_7 його дружина отримала перелом руки, і орієнтовно один місяць не могла виконувати хатню роботу.

Отже і свідок ОСОБА_13 підтвердив той факт, що він бачив як ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_15 удар ломом по руці.

Тому доводи обвинуваченої про те, що вона не наносила ударів потерпілій, є безпідставними та голослівними, оскільки спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілої, свідків та протоколами слідчих експериментів.

Крім зазначених доказів винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доводиться також й іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Так, відповідно до поданої заяви ОСОБА_9 від 24 липня 2018 року, остання повідомила начальника Горохівського ВП ГУНП у Волинській області про конфлікт, який у неї виник з сусідкою ОСОБА_7 близько 15 години 23.07.2023, в ході якого отримала два удари металевим ломом в область правої та лівої кисті під час відеозйомки, яку здійснювала з метою фіксації пошкодження ОСОБА_7 огорожі (т.1 а.к.п.164).

З даної заяви убачається, що вже на наступний день після конфлікту з ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 звернулася до правоохоронних органів з приводу заподіяних їй тілесних ушкоджень обвинуваченою.

Під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 31.07.2018, свідок відтворила обставину конфлікту між потерпілою та ОСОБА_7 , також показала звідки та як бачила факт нанесення ОСОБА_7 потерпілій ударів металевим ломом. За допомогою статиста вказала місце розташування ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час конфлікту, і як ОСОБА_7 наносила удари ломом потерпілій (т.1 а.к.п.177-179).

Протоколом огляду місця події з фототаблицею зафіксовано розташування огорожі між земельними ділянками ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , і зафіксовано чотири вивалені стовпчики (т.1 а.к.п.170-173).

Доводи обвинуваченої про те, що рентген знімок потерпілої є фальсифікований, є необґрунтованими, оскільки нічим не підтверджуються та розцінюються судом як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, тілесні ушкодження потерпілої встановлені судово-медичним обстеженням №93 від 30 липня 2018 року та висновком експерта №96 від 30 липня 2018 року.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченої про те, що тілесних ушкоджень потерпілій вона не заподіювала, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному проваджені, які зазначені вище.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги обвинуваченої, суд апеляційної інстанції показання потерпілої та свідків, які підтверджуються висновком експерта та протоколами слідчих експериментів, вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_18 та правильність кваліфікації її дій.

Незгода обвинуваченої з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_18 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_18 за ч.1 ст.122 КК України кваліфіковано правильно.

Що ж стосується посилань обвинуваченої на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано те, що вона є інвалідом І групи, та те що судом не визнано обставинами, які пом`якшують її покарання, інші обставини, то вони не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки обвинуваченій ОСОБА_7 місцевим судом покарання не призначалось і вона була звільнена від покарання на підставі положень ст.49. ч.5 ст.74 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року щодо неї - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: