Справа №587/1348/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/73/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Інші процесуальні питання
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/1348/20 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2021 щодо повернення клопотання про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує його права,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

засудженого - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду, а справу повернути на розгляд до районного суду, оскільки згідно ст. 539 КПК первинним судом, який розглядав справу відносно ОСОБА_9 був саме Сумський районний суд, тоді як Апеляційний суд Сумської області 14.06.2007 ухвалив вирок, тому районним судом неправильно застосовано норму матеріального права, а покарання відносно ОСОБА_9 є занадто суворим та явно несправедливим;

- засуджений ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції з моменту відкриття провадження в іншому складі суду, оскільки висновки суду першої інстанції є суперечливими та неприпустимими, КПК не передбачає можливості повернення клопотання засудженого про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

02.02.2021 до Сумського районного суду Сумської області після апеляційного перегляду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує його права надані ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке обґрунтоване тим, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації і вони можуть розраховувати на звільнення тільки в двох випадках: якщо страждають на важку хворобу та у разі помилування Президента. Також засуджений посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України».

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2021 клопотання повернуте ОСОБА_9 та йому роз`яснено, що з відповідним питанням він не позбавлений можливості звернутися до відповідного суду, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання або до суду, який ухвалив вирок.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, доводи прокурора ОСОБА_8 про часткове задоволення вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тимчасово перебуваючи в Сумському СІЗО засуджений ОСОБА_9 звернувся до Сумського районного суду Сумської області із клопотанням про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує права надані ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, а згідно ст. 539 КПК у разі необхідності вирішення питання, передбаченого, зокрема п. 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу, клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п. 1 ч. 2) або до суду, який ухвалив вирок (п. 4 ч. 2).

Дійшовши висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_9 не відноситься до компетенції Сумського районного суду Сумської області, суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення клопотання, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки чинний КПК передбачає вичерпний перелік підстав для повернення скарг (заяв, клопотань) учасникам кримінального провадження, а саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора (ст. 304), апеляційної чи касаційної скарги (ст. 399, 429 КПК), а порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку визначений ст. 539 КПК, згідно ч. 3, 6-8 якої клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу і за наслідками його розгляду суд постановляє ухвалу, якою або задовольняє клопотання, або відмовляє у його задоволенні.

Оскільки КПК не передбачено можливості повернення клопотання про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, у тому числі і після початку їх розгляду по суті, то суд першої інстанції, повернувши клопотання засудженому, діяв не на підставі та не у спосіб, визначений процесуальним законом, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, ухвалу суду не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, оскільки судом першої інстанції було прийняте процесуальне рішення, яке не відповідає вимогам КПК.

Враховуючи специфіку допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду і застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури (ст. 2 КПК), колегія суддів вважає за необхідне після скасування судового рішення постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує права надані ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відмовити з огляду на наступне.

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 ОСОБА_9 було засуджено за п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190, 70, 71 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 16.10.2007 вказаний вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 відносно ОСОБА_9 залишено без змін. Відповідно розпорядження вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 набрав законної сили 16.10.2007 та звернутий до виконання.

Відповідно ст. 533 КПК, вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. При цьому виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Згідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом може бути застосований такий вид покарання, як п. 12) довічне позбавлення волі, а згідно ч. 3 ст. 3 КК кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. При цьому нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (ст. 3 Конвенції захисту прав та основоположних свобод).

Частиною 1 ст. 64 КК передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить, а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

За положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та практики Європейського Суду з прав людини», рішення ЄСПЛ є обов`язковими для застосування судами України та мають застосовуватися як джерело права.

У своєму рішенні від 12.02.2008 в справі «Kafkaris v. Cyprus» ЄСПЛ зазначив, що «призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцеві, саме по собі, не заборонено і не суперечить ст. 3 або будь-який інший статті Конвенції», а у рішенні в праві «Пєтухов проти України (№ 2)» від 12.03.2019 той же Високий Суд констатує, що «Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, умисному вбивстві».

Отже, колегія суддів виходить з того, що за національним та міжнародним законодавством покарання у виді довічного позбавлення волі саме по собі не є таким, що піддає засуджених катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню та не суперечить вимогам ст. 3 Конвенції, але для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст. 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду.

Згідно приписів ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-IX від 18.10.2022 (набрав чинності 06.11.2022) були внесені зміни у ст. 81 («Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання») і 82 КК («Заміна покарання або його невідбутої частини більш м`яким»), яка визначили умови умовно-дострокового звільнення та заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зокрема, відповідно ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КПК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а згідно ч. 1, 3, 5 і 6 ст. 82 цього Кодексу покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КПК.

Таким чином, наразі в Україні визначено перспективи звільнення та можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі, що за наявності відповідного правового механізму може використати і засуджений ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2021 відносно ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити засудженому ОСОБА_14 в задоволенні клопотання про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує його права.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4