Справа № 756/261/24
Номер провадження № 1-кп/756/936/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності в кримінальному провадженні, внесеного 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Монастирського р-н, с. Сарни, Монастирського р-ну, Черкаської обл., громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

10 січня 2024 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений 09.01.2024 у кримінальному провадженні, яке внесене 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173, у відношенні ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 в невстановлений досудовим розслідуванням час, в невстановленому досудовим розслідуванням місці, у ОСОБА_4 , виник умисел, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці в межах земельної ділянки розташованої у кадастровому кварталі :85:875:001 гаражного боксу № 131, за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 , в порушення вимог ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 95, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 116, ч. 3 ст. 125, ст. 126, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженої постановою КМУ від 13.04.2011 № 466, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди земельної ділянки, та державної реєстрації вказаного права, а також без оформлення документів, які дають право виконувати будівельні роботи, здійснив самовільне будівництво споруди-двоповерхового гаражного боксу, розміром 6 м на 10 м, площею 60 м.кв. Також, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у нього та автокооператива, відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельної ділянки, діючи умисно, шляхом будівництва капітальних будівель - гаражного боксу розміром 6,1 м на 10 м, загальною площею 61 кв. м з залученням осіб, які не були обізнані в його злочинних намірах та будівельної техніки, незаконно самовільно, організував та здійснив будівництво бетонного фундаменту, на якому було встановлено каркас двоповерхової споруди прямокутної форми зі стінами із газоблоку, таким чином здійснив самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0.006 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , який розташований у кадастровому кварталі :85:875:001.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме, самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці.

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Обґрунтовуючи клопотання обвинувачений зазначив, що події вчинення кримінального правопорушення мали місце в період з 2010 по 2013 рік, на час судового строки давності закінчилися.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого щодо звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 з вказаних підстав.

Вислухавши заявлене обвинуваченим клопотання, думку прокурора, дослідивши клопотання та відповідні йому матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність, особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд, при розгляді клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 197-1 КК України не повинен установлювати винуватість обвинуваченого, як і не зобов`язаний отримати у судовому засіданні від обвинуваченого визнання своєї винуватості, окрім згоди на звільнення від кримінальної відповідальності.

До цих висновків суд доходить з конструкції ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якою передбачений ст. 49 КК України порядок звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності таких умов:

- закінчення зазначених у законі строків;

- невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості;

- неухилення особи від слідства або суду;

- згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З висновку, зазначеного у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) від 21.09.2006, видно, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону.

Тим більш, саме статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 24.05.2018 (справа № 200/4664/14-к), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Згідно з ч. 1-4 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Тож, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, яке за своїм змістом відповідно до статей 5, 12 КК України наразі є нетяжким злочином, з дня події кримінального правопорушення, яке мало місце в період з 2010 по 2013 рік, тобто на час судового розгляду минуло три роки, а суду не надано відомостей про те, що ОСОБА_4 у вказаний період часу учинив новий злочин чи переховувався від слідства (дізнання) або суду. А отже суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому суд перевірив, що обвинувачений надав дозвіл щодо звільнення його від кримінальної відповідальності із зазначених підстав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Ручові докази відсутні в рамках кримінального провадження..

Керуючись статтями 7, 100, 284, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 197-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності в кримінальному провадженні, внесеного 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 197-1 КК України, а кримінальне провадження у його відношенні закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1