Провадження № 1-кп/638/1039/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0002540 від 10.10.2023 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шишківки, Шевченківського р-ну Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, ізсередньою освітою, який має на утриманні неповнолітню дитину 2012 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше неодноразово судимого, останній раз:

09.05.2023 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 3 місяців арешту, з відбуттям покарання 16.02.2024 року;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у невстановленому судовим розглядом місці, у невстановлену дату та час, але не пізніше 14 год. 30 хв. 09.10.2023 року, використовуючи мобільний телефон та світову мережу "Інтернет", діючи умисно, протягом року після засудження за цією статтею та всупереч ст. 14 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» №863 від 08.07.1999 (зі змінами), а також ст. 2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» №62/95-ВР від 15.02.1995 (зі змінами), замовив для власного вживання у невстановленої в ході досудового розслідування особи, через додаток «Telеgram» особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено PVP.

Після чого, у невстановлену судовим розглядом дату та час, але не пізніше 14 год. 30 хв. 09.10.2023 року, ОСОБА_4 отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи, на додаток «Telеgram» повідомлення з реквізитами та координатами замовлення. Далі, ОСОБА_4 у невстановлену судовим розглядом дату та час, але не пізніше 14 год. 30 хв. 09.10.2023 року, прибувши на вказане в повідомленні місце, а саме: за адресою: АДРЕСА_2 , біля гаражу, забрав посилку з особливо небезпечною психотропною речовиною обіг якої заборонено PVP, тим самим придбав та почав зберігати для власного вживання без мети збуту. 09.10.2023 року приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись поблизу буд АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області, яким в ході бесіди повідомив, що має при собі один полімерний зіп-пакет, в середині якого міститься кристалічна речовина білого кольору, а саме особливо небезпечна психотропна речовина обіг якої заборонено PVP, яку він придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту. Так, 09.10.2023 року під час проведення огляду місця події у період часу з 14 год. 45 хв. по 14 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 добровільно, при понятих, видав 1 зіп пакет в середині якого міститься кристалічна речовина білого кольору, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/121-23/23163-НЗПРАП від 23.10.2023 року за результатами судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP. Маса (кількісний вміст) особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP складає: 0,2531 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав при собі з метою подальшого власного вживання, без мети збуту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що придбав через мережу Інтернет психотропну речовину. Просив суворо не карати та дати йому іспитовий строк.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею та кваліфікує його дії за ч.2 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_4 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, останній раз вироком 09.05.2023 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 3 місяців арешту, з відбуттям покарання 16.02.2024 року, не одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2012 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «ОПНД» не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «ОНД» не перебуває.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, що обтяжують його покарання, але з урахуванням високих ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення та дуже високого ризику небезпеки для суспільства, маючи судимість за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних, їх аналогів та прекурсорів, знову вчинив нетяжкий умисний злочин після нетривалого часу після відбуття попереднього покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч. 2 ст.309 КК у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень як ст. 69 КК, так і ст. 75 КК. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно нього також не застосовано інший запобіжний захід.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обставини справи, суд не вважає за необхідне обирати ОСОБА_4 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речовихдоказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1434гривень 00 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-23/23163-НЗПРАП від 23.10.2023 року.

Речові докази один сейф пакет №3883912 НДЕКЦ МВС, всередині якого знаходяться речовина масою 1,2132 г. та містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP - знищити.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Pixi ALCATEL one touch», зі слідами експлуатації, без ознак видимих пошкоджень вилучено та поміщено до експертного сейф пакету PSP2384802 конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: