ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621/5029/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/922/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307, ч.3 ст.308 КК України
ВИРОК
7 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22.01 2024 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Високий Харківського району Харківської області, з неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - визнано винуватим
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.308 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного взяття під варту, а саме з 17 жовтня 2023 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , - вирішено продовжити до набрання цим вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України витрати за проведення експертизи.
вирішено знищити відповідно до вимог ч.9 статті 100 КПК України
визначено конфіскувати відповідно до ч.9 статті 100 КПК України.
Також вирішено питання щодо арешту майна відповідно до вимог ст.174 КПК України..
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи в період з 11.07.2021 по 05.10.2023 року лікування, шляхом замісної підтримувальної терапії, з застосуванням медичного препарату «метадон» в ТОВ «Медичний центр «Шанс», розташованого за адресою: місто Харків, пров. Гагаріна, буд.127-А, відповідно до «Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів», затвердженого наказом МОЗ України № 200 від 27.03.2012, під час якого на підставі листка призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, які отримують лікування в стаціонарних або амбулаторних умовах, і виконання цих призначень, затвердженого Наказом МОЗ України № 494 від 07.08.2015, які видавалися лікарями вказаного медичного закладу, періодично отримував для перорального самостійного прийому в умовах створеного стаціонару вдома наркотичний засіб «метадон», обсяг якого обмежено.
07.10.2022 року ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння більшою кількістю наркотичного засобу «метадон», шляхом шахрайства, яке виразилося в укритті факту перебування на програмі замісної підтримуючої терапії в ТОВ «Медичний центр «Шанс», подав до ТОВ «Аксіома медікал», розташованого за адресою: місто Харків, вул. Харківських дивізій, 17, письмове звернення про участь у замісній підтримувальній терапії, укладення договору про надання медичних послуг, в яких зазначив, що не перебуває на обліку та лікуванні в інших закладах охорони здоров`я такого ж профілю, та не отримує в її рамках наркотичного засобу «метадон», одночасно при цьому, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за порушення правил зберігання, використання наркотичних засобів, та попереджений про заборону здійснювати будь-які незаконні дії з психотропними речовинами, наркотичними засобами або прекурсорами, в тому числі будь-яку торгівлю чи обмін особливими психоактивними речовинами. В результаті вказаних шахрайських дій ОСОБА_7 , перебуваючи на лікуванні в ТОВ «Медичний центр «Шанс», став також на лікування шляхом замісної підтримувальної терапії у ТОВ «Аксіома медікал» з метою незаконного заволодіння наркотичним засобом «метадон».
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заволодіння наркотичним засобом шляхом шахрайства, знаходячись у відділенні ТОВ «Аксіома медікал» за адресою: м. Харків, вул. Харківських дивізій, 17, в період з 10.02.2023 по 16.10.2023, ОСОБА_7 заволодів наркотичним засобом «метадон» у вигляді медичного препарату «Метадон» у загальній кількості 1440,00 таблеток, кожна з яких, згідно інструкції до медичного препарату, містить по 25 міліграм метадону гідрохлориду, що в перерахунку на загальну кількість таблеток склало 36 грам діючої речовини, що є особливо великим розміром.
Судом такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.308 КК України, - як заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, переслідуючи мету особистого збагачення, будучи включеним до замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, порядок проведення якої затверджений наказом МОЗ України № 200 від 27.03.2012, придбав в закладах охорони здоров`я медичний препарат «Метадон», який містить в своєму складі наркотичний засіб «метадон» та став зберігати при собі з метою збуту.
23.09.2023, о 13 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 , вчинивши раніше кримінальне правопорушення, передбачене статтею 308 КК України, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, переслідуючи мету особистого збагачення, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу залізничної зупинки «Широніно» в с. Таранівка Чугуївського району Харківської області, під час проведення оперативної закупки незаконно збув ОСОБА_10 , яка виступила зі зміненими анкетними даними, 1 (один) блістер з написом «Метадон-3Н», що містив в собі десять таблеток (пігулок) заводського пакування, з дозуванням діючої речовини «метадон гідрохлорид» - 25мг, загальною масою 5,0560 грами, які містили в складі наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 500,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_10 , анкетні дані якої змінено, придбала вище вказаний наркотичний засіб у ОСОБА_7 , тим самим останній незаконно збув наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено.
Крім того, 14.10.2023, о 13:58 годині, вчинивши раніше кримінальне правопорушення, передбачене ст. 308 КК України, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, переслідуючи мету особистого збагачення, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу залізничного вокзалу станції «Бірки» в с. Бірки Чугуївського району Харківської області, під час проведення оперативної закупки, діючи повторно, незаконно збув ОСОБА_10 , яка виступила зі зміненими анкетними даними, 1 (один) блістер з написом «Метадон-3Н», що містив в собі десять таблеток (пігулок) заводського пакування, з дозуванням діючої речовини «метадон гідрохлорид» - 25мг, загальною масою 5,0460 грами, які містили в складі наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 500,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_10 , анкетні дані якої змінено, придбала вище вказаний наркотичний засіб у ОСОБА_7 , тим самим останній незаконно збув наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.308 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом спеціальної конфіскації, передбаченої ст.ст.96-1, 96-2 КК України та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна; за ч.3 ст.308 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі та відповідно до ст. 96-1, ст. 96-2 КК України застосувати до нього спеціальну конфіскацію у виді конфіскації мобільного телефону ТМ «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картами, та грошової купюри номіналом 100,00 гривень, серія АВ №0824290, що містяться в сейф-пакеті «WAR 1249372».
Як зазначив прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.3 ст.308 КК України. При цьому, санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, з конфіскацією майна. Проте, судом, при призначенні покарання, не було враховано дані вимоги та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, без конфіскації майна, що, на думку прокурора, свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, як вказує прокурор, судом не було застосовано положення ст.ст.96-1, 96-2 КК України та не застосовано спеціальну конфіскацію до мобільного телефону, належного ОСОБА_7 , який ним використовувався як засіб вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, тим самим, зв`язувався з закупною особою та домовлявся про збут наркотичних засобів, а також 100 грн, вилучених у ОСОБА_7 , які він отримав від закупної особи ОСОБА_10 за збутий останній наркотичний засіб.
Враховуючи вищевикладене, прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, відносно ОСОБА_7 , задовольнивши його вимоги в повному обсязі.
Захисник в своїй апеляційній скарзі просила призначити покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст.69 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що обвинувачений повністю визнав вину, у вчиненні злочинів розкаявся, активно сприяв розслідуванню, проте, як вважає захисник, суд не звернув на це уваги. Крім того, додала, що за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання, обвинувачений характеризується виключно позитивно, скарг від сусідів не має, спиртними напоями не зловживає. На обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває. Він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався. Як зазначає захисник, ОСОБА_7 у вчиненні злочину щиро розкаявся, виявив готовність нести передбачену законом відповідальність, просить врахувати наявність у нього родини дружини, з якою офіційний шлюб, триває довгий час та не його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, які дуже сумують за батьком. Захисник вважає, що в даному випадку, враховуючи вищенаведені обставини, можливо застосувати вимоги ст.69 КК України, визнавши вказані нею вище обставин як пом`якшуючи, що є підставою для застосування ст.69 КК України.
Враховуючи вищевикладене, вважає призначене покарання таким, що не відповідає його особі та за своїм розміром є явно несправедливим, внаслідок суворості. Також захисник вважає, що суд неправильно призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 4 років позбавлення волі, що не відповідає дійсності, оскільки санкцією даної статті передбачено покарання від 6 років позбавлення волі.
На підставі викладеного, захисник просить призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, із застосуванням вимог ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією статті кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за скоєні ним злочини.
Позиції учасників апеляційного провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив про задоволення апеляційних вимог .
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання обвинуваченому, внаслідок м`якості, а також незастосування судом вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.
Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з яких передбачене ч.2 ст.307 КК України є тяжким злочином, а правопорушення, передбачене ч.3 ст.308 КК України є особливо тяжким злочином. Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.
Також судом було враховано особу обвинуваченого, зокрема, те, що він є раніше не судимою особою, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, на профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Скарг на порушення громадського порядку чи інших компрометуючих відомостей щодо обвинуваченого до органів місцевої влади за місцем проживання та реєстрації не надходило. Одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро покаявся та усвідомив суспільну небезпеку вчинених ним діянь.
При цьому, суд зазначив, що щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, підтверджені його належною процесуальною поведінкою під час судового розгляду, не є кількома обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а отже підстав для застосування статті 69 КК України й призначення покарання нижчого від найнижчої межі, зазначеної в санкції відповідної статті, судом не вбачається. Однак вище викладене, а також відомості про наявність міцних соціальних зв`язків, дружини та двох неповнолітніх дітей, та відсутність судимостей, на думку суду, є підставою для призначення обвинуваченому мінімального покарання, визначеного санкціями відповідних статей.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 належить призначити покарання: за ч.2 ст.307 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч.3 ст.308 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна та остаточно, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.
При цьому, судом першої інстанції помилково, в мотивувальній частині вироку зазначено, що санкцією ч.2 ст.307 КК України за незаконний збут наркотичних засобів, вчинений особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.308 КК України, та вчинений повторно, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Вказаний висновок суду є помилковим та не ґрунтується на вимогам чинного КК України, яким за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, а саме - за незаконний збут наркотичних засобів, вчинений особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.308 КК України, вчинений повторно, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 (шести) до 10 (десяти) років, з конфіскацією майна.
Таким чином, з урахуванням відповідних обставин і вимог закону, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, що є відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
Крім того, як обґрунтовано зазначив прокурор, судом першої інстанції у вироку не враховано положення ст.ст.96-1, 96-2 КК України та не застосовано спеціальну конфіскацію до мобільного телефону, який належить ОСОБА_7 , марки «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картами, який він використовував як знаряддя вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, а саме для зв`язку з закупною особою та домовленостей про збут наркотичних засобів, а також спеціальної конфіскації грошових коштів, а саме - купюри, номіналом 100 грн, вилучених у ОСОБА_7 , які він отримав від закупної особи ОСОБА_10 за збутий останній наркотичний засіб.
Згідно з положеннями ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Таким чином, телефон обвинуваченого: марки «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картами, як знаряддя вчинення злочину, підлягає спеціальній конфіскації., відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, підлягає спеціальній конфіскації.
При призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Враховуючи вищевикладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.69 КК України, не вбачається, внаслідок чого, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Отже, колегія суддів встановила наявність порушень, передбачених п.1,п.3 ч.1 ст.413 КПК України тобто незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та залишення без змін апеляційної скарги захисника і вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника, залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.3 ст.308 КК України,в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.308 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Призначити ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Застосувати спеціальну конфіскацію на користь держави:

-належного ОСОБА_7 мобільного телефону: ТМ «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картами;

-грошової купюри, номіналом 100,00 гривень, серія АВ №0824290, що містяться в сейф-пакеті «WAR 1249372», яка зберігається в камері схову відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, як речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000345.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3