ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2067/24 Справа № 237/4526/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 до 11 липня 2024 року з визначенням застави у розмірі 242 240 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що прокурором доведено, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на свідків у даному провадженні, у зв`язку із перебігом судового розгляду справи продовжують існувати. Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, та усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути їй призначено судом у випадку визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачена може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду. При цьому ризик втечі може бути розцінений ними як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання. Виходячи з обставин, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачена характеризуються схильністю до вчинення кримінальних правопорушень, відтак існує ризик, що вона може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у цьому провадженні або вчинити інше правопорушення у разі не застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд враховує, що ОСОБА_8 характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків, роботи та стримуючих факторів, які б вказували на те, що нею не будуть вживатися перешкоди щодо цього кримінального провадження. Крім того, обвинувачена проживає у Покровському районі Донецької області, відтак у разі незастосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вона повернуться до місця свого мешкання, поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій та призвести до її ухилення від кримінальної відповідальності.

Зазначає, що позиція сторони захисту про добросовісне виконання процесуальних обов`язків під час судового провадження у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не знайшла свого підтвердження, зважаючи на існування встановлених судом ризиків. Наявні достатнх підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченою ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, з огляду на що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 слід задовольнити, та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

Вказує, що враховуючи кількість покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків та співвідношення з існуючими ризиками їх невиконання, особи обвинуваченої ОСОБА_8 , клопотання обвинуваченої про зменшення розміру застави підлягає задоволенню, а розмір застави на цій стадії кримінального провадження слід зменшити до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, що відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, не суперечитиме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суддя достатньою мірою не обґрунтував, чому не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід.

Зазначає, що суддею зовсім не взято до уваги норму закону, що закріплена в ст. 178 КПК України. Вона не судима, будь-яких грошових збережень не має, має літніх батьків, які потребують її допомоги, та дитину, тобто ж наявність тісних соціальних зв`язків.

Вказує, що вона знаходиться під вартою вже три роки, стан її здоровя за цей час значно погіршився, а належного лікування у даній установі вона не отримує.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися;

- нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000579 від 20.07.2020 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека обвинувачених не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинувачениою процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На думку апеляційного суду, правильним є висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, та усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути їй призначено судом у випадку визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачена може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченої від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановлених ризиків свідчить і те, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, вчинених повторно та організованою групою, а також у використанні коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, що у свою чергу дозволяє ґрунтовно припускати сталість протиправної поведінки обвинуваченої і можливість продовження вчинення ними аналогічних злочинів.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо обвинуваченої ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводи обвинуваченої щодо того, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у виді триманні під вартою не було належним чином враховано її особу, характеризуючі дані та інше, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом було враховано всі відомості, що характеризують обвинувачену, у сукупності.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої про надмірну тривалість судового провадження та утримання її під вартою, колегія суддів зазначає, що вказані відомості, з урахуванням вищенаведених обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, самі по собі не можуть вважатися достатньою підставою для застосування до останьої менш обтяжливого запобіжного заходу, втім вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Що стосується визначення обвинуваченій ОСОБА_8 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів працездатних осіб, а саме в сумі 242 240 гривень, то такий розмір в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

З огляду на викладене колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинувачену від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а підстав для її зменшення не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що вона знаходиться під вартою вже три роки, стан її здоровя за цей час значно погіршився, а належного лікування у даній установі вона не отримує, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, стороною захисту не наведені.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4