ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4935/22
Провадження №11кп/818/127/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 15 вересня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001390, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.286 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 травня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цим же вироком цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_9 - 6 572 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 8237 грн. 76 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 15 вересня 2021 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин керував власним технічно справним автомобілем марки «ГАЗ», моделі «33021КФУ-1», р.н. НОМЕР_1 , і рухався зі швидкістю не менше 39 км/год по вулиці Роганській в Індустріальному районі міста Харкова зі сторони вулиці Луї Пастера в напрямку вулиці Зубарєва. Під час руху, поблизу будинку АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_8 , діючи зі злочинною недбалістю, об`єктивно маючи можливість побачити пішохода, який перетинає проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушив вимоги п.18.1 ПДР України та при виході неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 , 2010 р.н., на нерегульований пішохідний перехід, не знизив швидкість руху керованого ним автомобіля та не надав дорогу пішоходу, який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода.

У результаті ДТП неповнолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді: закритого уламкового перелому основи 5 (п`ятої) плеснової кістки правої стопи зі зміщенням кісткових уламків садном на правій стопі.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить задовольнити клопотання та закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України. У разі відмови у задоволенні його прохання, задовольнити клопотання та повторно дослідити обставини (докази), встановлені під час кримінального провадження, у зв`язку з неповним їх дослідженням судом першої інстанції, з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а саме: усі докази, які надані прокурором; речовий доказ; докази, що додані до клопотань сторони захисту; у разі встановлення необхідності, дослідити інші матеріали, докази та показання свідків.

Задовольнити клопотання та дослідити нові докази: висновок експерта №19563 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно- трасологічної експертиз, клопотання від 31 січня 2022 року про допит лікарів СМЄ щодо потерпілого, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0747901.

У разі встановлення необхідності призначити додаткову судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизи.

Скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

В обґрунтування посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду.

Вказує на те, що суд проігнорував клопотання сторони захисту про дослідження всіх доказів та вибірково досліджував докази, надані стороною обвинувачення, зачитував лише кінець документу, наприклад лише кінцевий висновок експертизи та самі результати експертизи, ані всю повністю; також вибірково зачитував інформацію по тексту протоколу огляду місця події та схеми і фототаблиці до неї.

Зазначає про те, що суд обмежив сторону захисту та обвинуваченого надати пояснення, чим порушив вимоги ст.349 КПК України, а також суд обмежив у підготовці до виступу у судових дебатах.

Суд в порушення вимог ст.357 КПК України не дослідив речовий доказ автомобіль. Дослідження речового доказу автомобілю, на думку апелянта, необхідно для встановлення місця ДТП, і якщо місце ДТП буде встановлено за межами пішохідного переходу, то це виключає відповідальність обвинуваченого.

Судом не було задоволено клопотання про повторний допит потерпілого з метою з`ясування у останнього, чи надавався йому для ознайомлення речовий доказ автомобіль, тобто не було з`ясовано чи виконані вимоги ст.290 КПК України на стадії досудового розслідування.

Суд не досліджував медичні документи, які б підтверджували б отримані ним тілесні ушкодження.

Суд необґрунтовано не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що потерпілий біг, та перед пішохідним переходом, хлопчик подивився тільки направо, після удару його автомобілем самостійно побіг на другу сторону дороги та присів на зупинці, а також самостійно дійшов до карети швидкої допомоги. Покази свідка ОСОБА_12 спростовують покази потерпілого, який пояснював, що він подивився направо, а потім наліво, потім почав переходити дорогу, після удару його на руках віднесли на зупинку, а потім на руках віднесли до карети швидкої допомоги, хто його ніс він не пам`ятає.

Вказує на те, що експерту при проведенні автотехнічної експертизи не ставилось питання технічної оцінки діям потерпілого.

Також вказує, що при проведенні судово-медичної експертизи не проведено повних та об`єктивних досліджень, які б встановлювали час отримання тілесних ушкоджень потерпілим. Окрім цього, зазначає, що експертизою не встановлено від чого саме потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Потерпілий надавав суду суперечливі покази, він зазначав, що після ДТП 2 місяці він не міг ходити, проте менш ніж 2 місяці, з потерпілим було проведено слідчий експеримент на якому він вільно ходив.

Окрім цього вказує на те, що судове рішення було ухвалено незаконним складом суду, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні двох клопотань сторони захисту: про повернення обвинувального акту та закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, що свідчить про упередженість дій судді.

Судом визнано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітньої особи, однак на думку апелянта, таке твердження суду суперечить правовій практиці Верховного Суду викладеній у постанові від 02 березня 2023 року справа № 570/32/18.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_9 просить змінити вирок щодо ОСОБА_8 в частині цивільного позову та задовольнити її цивільний позов у повному обсязі, а також додатково стягнути витрати на правову допомогу.

В обґрунтування посилається на те, що між нею та її представником була укладена додаткова угода, відповідно до якої вона оплатила представнику 30 000 грн.

Також просить врахувати, що суд необґрунтовано частково задовольнив її цивільний позов в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та не в повній мірі врахував, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий морально, фізично та психічно страждав, тривалий час перебував на лікуванні, проходив тривалий курс реабілітації, в зв`язку з чим його родина несла додаткові матеріальні витрати.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні просив апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити, щодо апеляційної скарги захисника заперечували.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги захисника підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Щодо апеляційної скарги законного представника потерпілого заперечували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, представника потерпілої, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №676/5972/17, незгода з оцінкою певних конкретних доказів судом першої інстанції не є підставою для їх повторного дослідження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки захисником у своєму клопотанні не зазначено у чому виразилася неповнота дослідження судом першої інстанції доказів чи які порушення були допущені при їх дослідженні, тому клопотання захисника про повторне дослідження доказів колегією суддів залишено без задоволення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.286 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- показами неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив суду, що вранці 15 вересня 2021 року близько 07 год. 30 хв. він йшов на зупинку громадського транспорту, коли наблизився до пішохідного переходу через вулицю Роганську, то подивився по сторонах. Ліворуч побачив автомобіль, який наближався до переходу та їхав ближче до середини дороги. З якою швидкістю їхав автомобіль пояснити не зміг. Відстань до автомобіля була значна, і він пішов через пішохідний перехід. Коли дійшов до середини дороги, то відчув удар у ліву сторону голови, від якого впав і втратив свідомість. Отямився на зупинці, на лавочці. Стати на ноги не міг. Прибігла мама, приїхала « ОСОБА_13 » і разом з мамою відвезли в лікарню, де обстежили, зробили УЗД, після чого направили до дитячої лікарні. У дитячій лікарні зробили рентген і наклали гіпс на праву ногу.

- показами законного представника н/л потерпілого ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що вранці 15 вересня 2021 року її син на той час малолітній ОСОБА_11 пішов до школи, в яку він їздить громадським транспортом. Через деякий час їй зателефонувала сусідка та повідомила, що син потрапив під машину, перебуває на зупинці. Вона побігла на зупинку. За 3-5 м. за пішохідним переходом, ближче до розподільчої лінії, на дорозі стояла «Газель», на якій не було правого бокового дзеркала заднього виду. Син сидів на лавочці. В нього сильно постраждали щока та вухо з лівого боку голови. Боліла стопа правої ноги, ходити самостійно не міг. Коли приїхала « ОСОБА_13 », то сина до неї занесли на ношах. Вона поїхала разом з сином до лікарні. У лікарні Швидкої та невідкладної допомоги зробили рентген ноги, МРТ, УЗД внутрішніх органів. Після поїхали у відділення дитячої травматології 17-ї Міської лікарні, де сину зробили рентген ноги, встановили наявність перелому та наклали гіпс.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені вище показання об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 15 вересня 2021 року, схемою до нього та ілюстративною фототаблицею, відповідно до яких дорожньо-транспортна пригода сталася в ясну та сонячну погоду, без опадів, на пішохідному переході АДРЕСА_3 , на горизонтальній і прямій ділянці дороги. Стан асфальтобетонного покриття сухе, має два напрямки руху загальною шириною 16,8 м. Видимість дороги становить 350 метрів. Зафіксовані сліди гальмування: одинарний довжиною 9,7 м. та спарений 8,0 м., а також осип скла та пластику. Автомобіль «ГАЗ 33021 КФУ-1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває на проїзній частині дороги. У автомобіля відсутній корпус правого дзеркала, є тріщини пластику на його кріпленні та зчоси нашарування пилу на правому передньому крилі та правій двері.

- протоколом проведення слідчого експерименту та графічною схемою до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 , під час якого на місці дорожньо-транспортної пригоди потерпілий розповів, як саме перетинав проїзну частину вул. Роганської по пішохідному переходу, де і на якій відстані він побачив автомобіль «Газель» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: 64 метри від передньої межи дорожньої розмітки «пішохідний перехід», вказав місце наїзду, яке розташовано на пішохідному переході на відстані 1,5 від його лівої межи, та відтворив темп свого руху пішохідним переходом, а саме: відстань у 5,3 м. подолав за 3,7 секунди.

- висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/26368-ІТ від 16 грудня 2021 року, відповідно до якого в діях водія автомобіля «ГАЗ» ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у даному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на невідповідність показань потерпілого матеріалам кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції проаналізовано показання потерпілого та надано їм належну оцінку. Будь-яких даних, які б ставили під сумнів показання потерпілого ОСОБА_11 , в тому числі щодо механізму отримання тілесних ушкоджень та місця наїзду на нього, матеріали кримінального провадження не містять.

При цьому судом обґрунтовано критично оцінені покази свідка ОСОБА_12 про обставини дорожньо транспортної пригоди, які вона надала в судовому засіданні в частині відстані, на якій перебував автомобіль «ГАЗ», під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , в момент, коли неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 вийшов на проїзну частину дороги, виходячи з наступного:

Так, під час проведення слідчого експерименту зі ОСОБА_14 , безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди, вона показала цю відстань як 36 метрів, а не 20-25 метрів, як пояснила в судовому засіданні.

Якщо виходити з цих показів свідка ОСОБА_12 , наданих в судовому засіданні, а також встановленої висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/26368-ІТ від 16.12.2021 мінімальною швидкістю руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_8 в 39 км/год, що становить 10,83 м/сек, і часу, за який пішохід ОСОБА_11 пройшов відстань від бордюру до місця наїзду 2,8 секунди, як вказала свідок під час слідчого експерименту, то, перебуваючи навіть за 25 м. від місця наїзду, за цей час автомобіль би подолав 10,83 х 2,8 = 30,32 м. і наїзду б на пішохода не сталося, оскільки автомобіль би вже проїхав перед пішоходом місце наїзду та знаходився за межами пішохідного переходу на відстані 30,32 25,0 = 5,32 метри від місця наїзду. В разі, якщо швидкість автомобіля в дійсності була вищою за 39 км/год, а відстань до пішохідного переходу ще меншою, то відстань, на якій би перебував автомобіль, проїхавши місце наїзду на пішохода, коли той дійшов до місця наїзду, була б ще більшою та ніякого б наїзду на пішохода тим більше б не сталося.

Поряд з цим, стороною захисту не було надано данихані суду першої інстанції, ані зазначено в апеляційній скарзі, на яких підставах могли б виникнути обґрунтовані сумніви у правдивості свідчень, наданих потерпілим ОСОБА_11 .. Не надано таких даних стороною захисту й апеляційному суду.

Також не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду внаслідок не дослідження судом письмових доказів, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 16 травня 2023 року у судовому засіданні були надані письмові докази прокурором і останнім відтворено, після цього судом було досліджено їхній зміст та проголошено, і в цьому дослідженні приймав активну участь захисник ОСОБА_7 , що підтверджується журналом судового засідання від 16 травня 2023 року (т.2 а.с.216-225). При цьому на запитання суду при дослідженні матеріалів чи є питання або зауваження, захисник ОСОБА_15 відповів, що не має (т.2 а.с.221)

Доводи захисника про те, що суд обмежив сторону захисту та обвинуваченого надати пояснення, чим порушив вимоги ст.349 КПК України, а також суд обмежив у підготовці до виступу у судових дебатах, є безпідставними, виходячи з наступного:

Так відповідно до журналу судового засідання від 16 травня 2023 року, судом було відмовлено захиснику у допиті прокурора та роз`яснено, що допит прокурора не передбачений законом.

При цьому, судом при з`ясуванні обставин були поставлені запитання обвинуваченому, однак сторона захисту почала заперечувати, щоб обвинуваченому були задані запитання, розцінювала їх як допит, після чого обвинувачений відмовився надавати відповіді. (т.2 а.с.222).

Не є слушними й доводи захисника про відсутність доказів заподіяння потерпілому ОСОБА_11 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виходячи з наступного:

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/663-А/21 від 08 листопада 2021 року, судово-медичним експертом був здійснений безпосередній огляд потерпілого ОСОБА_11 , вивчена медична документація та проведена консультація з лікарем-рентгенологом, за результатами яких встановлено, що у малолітнього ОСОБА_11 , 11 років, мав місце закритий уламковий перелом основи 5 (п`ятої) плеснової кістки правої стопи зі зміщенням кісткових уламків із садном на правій стопі, а також садно на лівій щоці.

При цьому, експертом встановлений механізм спричинення цих тілесних ушкоджень потерпілому та визначено, що вони утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні, якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. При цьому, характер ушкоджень не виключає можливості утворення їх в умовах дорожньо-транспортної події 15 вересня 2021 року при обставинах, що відомі з постанови слідчого.

Таким чином, встановлення експертом тієї обставини, що усі наявні у потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження виникли одночасно, беззаперечно спростовує ствердження сторони захисту про отримання потерпілим перелому ноги ще до здійснення на нього наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_8 15 вересня 2021 року, або що цьому сприяли якісь ушкодження чи травми, які отримані останнім до ДТП.

При цьому є безпідставними посилання захисника про те, що судом не були дослідженні медичні документи, які б підтверджували отримані потерпілим тілесні ушкодження, оскільки судом був досліджений висновок судово-медичної експертизи № 12-14/663-А/21 від 08 листопада 2021 року, який був здійснений на підставі медичної документації щодо отриманих тілесних ушкоджень потерпілим.

Довід захисника про необхідність дослідження речового доказу автомобілю, для встановлення місця ДТП є необґрунтованим, оскільки місце ДТП було встановлено та відповідно до протоколу огляду місця події від 15 вересня 2021 року, схемою до нього та ілюстративною фототаблицею, відповідно до яких дорожньо-транспортна пригода сталася саме на пішохідному переході вул. Роганській в районі будинку АДРЕСА_3 , на горизонтальній і прямій ділянці дороги.

При цьому, протокол огляду місця події від 15 вересня 2021 року, схема до нього та ілюстративна фототаблиця відповідають формі та складу за вимогами, передбаченими ст.104 КПК України. При їх складанні зауважень не надходило (т.2 а.с.130-137).

Поряд з цим, не є слушними посилання захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що автівка марки «ГАЗ», моделі «33021КФУ-1», р.н. НОМЕР_1 втрачена, оскільки вина підтверджується зібраними та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Щодо доводів захисника про те, що судом не було перевірено наявність в діях потерпілого порушень ПДР, то цей факт не впливає на висновки суду щодо доведеності винуватості у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Окрім цього, не є слушними посилання захисника на те, що суд необґрунтовано визначив про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого, а не із страхової компанії, на підставі наявного страхового полісу, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з винної особи, а не зі страхової компанії, суд першої інстанції виходив з положень статей 12, 14, 511, 636 та 1194 Цивільного кодексу України та зазначав, що, здійснюючи реалізацію своїх прав вільно (стаття 12), особа не може бути примушена до певної поведінки, яка не є обов`язком (стаття 14), а тому страхування цивільної відповідальності на користь третьої особи (стаття 636) не створює для потерпілої особи зобов`язань (стаття 511), а отже, право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок винної в завданні шкоди особи є абсолютним і не може бути обмежено договором, учасником якого потерпіла особа не є. При цьому, отримання страхового відшкодування є правом потерпілого, а не його обов`язком (аналогічні доводи викладені у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року (справа № 201/16373/16-ц; провадження № 14-27цс21).

Щодо посилання захисника про ухвалення судового рішення незаконним складом суду, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні двох клопотань сторони захисту: про повернення обвинувального акту та закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, що свідчить про упередженість дій судді, то воно є необґрунтованим, оскільки судом були розглянуті заявлені стороною захисту зазначені клопотання у відповідності до вимог КПК України та були ухвалені відповідні процесуальні судові рішення за результатами їх розгляду. При цьому, сам факт незадоволення клопотань сторони захисту не свідчить про упередженість суду та незаконність його складу відповідно до вимог КПК та доктринальних підходів при вирішенні цих питань усталеною практикою ЄСПЛ.

Посилання захисника про те, що судом не було задоволено клопотання про повторний допит потерпілого з метою з`ясування у останнього чи надавався йому для ознайомлення речовий доказ автомобіль, тобто не було з`ясовано чи виконані вимоги ст.290 КПК України на стадії досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки потерпілого було допитано щодо обставин ДТП, тому потворний допит з підстав, вказаних захисником був недоцільним. При цьому, від самого потерпілого ніяких зауважень з цього приводу не надходило. Крім того, ці обставини жодним чином не впливають на правильність висновків суду.

Щодо клопотання захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, то вони є також необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції було розглянуто клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України та при перевірці, було зазначено, що на момент виконання вимог ст.290 КПК України строки досудового розслідування не закінчилися і складання обвинувального акту та направлення його до суду в даному кримінальному провадженні відбулося в межах строку досудового розслідування, а тому підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України відсутні, з такими висновками погоджується й колегія суддів.

Окрім цього, посилання захисника про безпідставне зупинення досудового розслідування, оскільки на його переконання це не було передбачено чинним КПК України є необґрунтованим, оскільки досудове розслідування було зупинене на підставі постанови прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 від 14 березня 2022 року та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.615 КПК України (в редакції Закону № 1422-ІХ від 27 квітня 2021 року), якими передбачено, що прокурор має право зупинити досудове розслідування у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість подальшого проведення, закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності - строк досудового розслідування у кримінальному провадженні зупиняється на підставі вмотивованої постанови прокурора з викладом відповідних обставин та підлягає поновленню, якщо підстави для зупинення перестали існувати. До зупинення досудового розслідування прокурор зобов`язаний вирішити питання про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.1 ст.286 КК України, а доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність вини обвинуваченого, однобічність та неповноту судового розгляду не є слушними і не підлягають задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів, вважає слушними доводи захисника про те, що суд першої інстанції у судовому рішенні безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, виходячи з наступного.

Обтяжуючі покарання обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних, передбачених санкцією закону України про кримінальну відповідальність, покарань.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину стосовно особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

За матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин тілесні ушкодження отримані малолітньою дитиною в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалась і не могли охоплюватись умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п.6 ч.1 ст.67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Відтак посилання суду першої інстанції на таку обставину підлягає виключенню із судового рішення, проте це жодним чином не впливає на вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 02 березня 2023 року справа № 570/32/18.

З урахуванням вищенаведеного, порушення, допущені судом першої інстанції є такими, що можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції, та не впливають на правильність інших висновків суду, не погіршують становище обвинуваченого. А тому вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника в цій частині підлягає задоволенню.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо доводів законного представника потерпілого ОСОБА_9 в частині збільшення розміру моральної шкоди, то вони не є слушними, оскільки на думку колегії суддів, рішення місцевого суду про стягнення з обвинуваченого на користь законного представника потерпілого у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі - 100 000 грн. цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також встановленим судом характеру та об`єму моральних страждань потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника потерпілого ОСОБА_9 в частині збільшення суми процесуальних витрат на правову допомогу, то вони заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно договору від 25 серпня 2023 року адвокатом ОСОБА_6 , надавалась правова допомога ОСОБА_9 , яка є законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 в межах кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Предметом даної угоди є те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та здійснювати представництво ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в суді, а також з питань підготовки, подання та розгляду судом у даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, складання апеляційної скарги.

Відповідно до додаткової угоди про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року за правову допомогу ОСОБА_9 сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 30 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи характер виконаної представником потерпілого роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь представника потерпілого ОСОБА_9 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.120, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять) тисяч гривень.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3