УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 761/3543/24

провадження № 51-2913 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року,

встановив:

Як убачається із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року по справі 753/1413/19, в межах кримінального провадження № 0000077 від 24 квітня 2018 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вищевказану ухвалу слідчого, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції як незаконної та необгрунтованної у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому представник зазначає, що Кримінальний процесуальний кодекс України не забороняє апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна. Водночас він стверджує, що ухвалою про скасування арешту майна слідчий суддя припиняє дію попередньої ухвали про арешт і фактично відмовляє у продовженні раніше накладеного арешту на майно та навпаки, відмовляючи у скасуванні арешту майна, суддя фактично продовжує дію попередньої ухвали про арешт майна. Тому ці рішення стосуються одного і того ж питання і тягнуть за собою подібні правові наслідки для права на мирне володіння майном. Тобто положення пункту 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмови в ньому, а також і ухвали про скасування або відмову у скасуванні арешту майна. При цьому адвокат посилається на висновок, сформульований в ухвалі Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 569/19829/21.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд керувався положеннями ст. 309 КПК України, якою не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, постановленої в порядку ст. 174 КПК України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із таким рішенням апеляційного суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 статті 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК України містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Проте можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті в порядку ст. 174 КПК України, зокрема, про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Верховним Судом була також вже висловлена правова позиція з цього приводу та викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 20 травня 2024 року (справа №712/191/23), згідно якої ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають.

При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має легітимну мету, не порушує принципу пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності.

Водночас колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання представника на висновки, сформульовані в ухвалі Верховного Суду від 24 січня 2024 року (справа № 569/19829/21), з урахуванням висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 20 травня 2024 року (справа №712/191/23) та цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

На підставі наведеного, твердження представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді, не заслуговують на увагу.

Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, діяв відповідно до вимог закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3