Справа №: 343/1128/24
Провадження №: 1-кп/343/94/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано Франківської області кримінальне провадження № 1-кп/343/94/24, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000027 від 12.01.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, учасника бойових дій, раніше неодноразово судимого, востаннє 11.12.2017 Долинським районним судом Івано Франківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину:

ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

Злочин вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 спільно проживає із своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останнього року обвинувачений ОСОБА_3 умисно систематично вчиняв домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_5 , а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з 29.08.2023 по 02.01.2024 вчиняв психологічне насильство відносно останньої, яке полягало у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, приниженні, що погрішило якість її життя, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання. Внаслідок протиправних дій, обвинувачений ОСОБА_3 протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 02.10.2023 та 19.10.2023 Долинським районним судом Івано Франківської області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 29.08.2023 та 05.09.2023 домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_5 , яке полягало у вчиненні умисних дій психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_3 31.08.2023 не виконав терміновий заборонний припис, винесений 30.08.2023 відносно нього за вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_5 .

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, обвинувачений ОСОБА_3 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжуючи умисну протиправну поведінку знову вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої ОСОБА_5 .

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , 02.01.2024, близько 19.00 год., за адресою проживання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно потерпілої ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, в ході якого погрожував їй фізичною розправою, висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, принижував її честь та гідність, внаслідок чого потерпіла зазнала психологічних страждань, у неї виникли побоювання за свою безпеку, що також спричинило емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, а також завдало шкоди її психічному здоров`ю та погіршили якість її життя.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї дружини ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю, послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину. Пояснив, що у вчиненому щиро кається, розуміє, що вчиняв неправильно, пообіцяв більше такого не робити. Просить суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, 28.06.2024 на електронну пошту суду надіслала заяву, в якій просить розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

ІІІ. Визначений обсяг доказів, які підлягають дослідженню, та встановлений порядок їх дослідження:

враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення даної статті, а саме про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів і про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнав дослідження доказів відносно фактичних обставин справи недоцільним та обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу, даних про речові докази та понесені процесуальні витрати.

ІV. Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

V. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання:

обставинами, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 є визнання вини та щире каяття.

Обставиною, яка згідно із ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 є рецидив злочинів.

VІ. Мотиви призначення покарання:

призначаючи покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, який у відповідності до ст. 12 КК України, є нетяжким, особа винного, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, за наркологічною та психіатричною допомогою до КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» не звертався, за місцем проживання скарг на нього не надходило, є учасником бойових дій.

Судом взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_5 , на шлях виправлення не став та продовжив умисно вчиняти систематичне психологічне насильство відносно останньої, знехтувавши при цьому її правом, гарантованим Конституцією України, на повагу до її гідності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним". У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд також враховує, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином.

Частиною 1 статті 69 Кримінального кодексу України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, але не нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

При цьому, як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, при цьому не відноситься до кримінальних правопорушень до яких не може застосовуватись ч. 1 ст. 69 КК України, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного - який є учасником бойових дій та на даний час проходить військову службу по мобілізації, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позицію потерпілої, яка при призначенні покарання покладається на розсуд суду, суд вважає за можливе перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 126-1 КК України, а саме штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, не буде становити «особистий надмірний тягар для нього» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

VІІ. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

VІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався і суд не вбачає підстав для обрання йому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Злочином матеріальна шкода не заподіяна. Процесуальних витрат не понесено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 368, 370, 373, 374, 392, 394 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано - Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано - Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1