Номер провадження: 11-сс/813/386/24
Справа № 947/5456/24 1-кс/947/2024/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000009 від 10.01.2024 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, директора комунального підприємства «Житлово-комунальне господарство Білгород-Дністровської районної ради», депутата Білгород-Дністровської районної ради Одеської області VIII скликання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000009 від 10.01.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що депутат Білгород-Дністровської районної ради VIIІ скликання ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він 08.01.2024 року, о 18:00 год., перебуваючи в приміщенні ресторану готелю «Атлантік» за адресою:

вул. Генуезька, буд.24А в м. Одеса, реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, виказав ОСОБА_10 вимогу надання йому особисто неправомірної вигоди у розмірі 20000 доларів США за здійснення ним впливу на депутатів Великодолинської селищної ради з метою прийняття селищною радою рішення про передачу в оренду земельних ділянок, попередивши, що у разі не надання неправомірної вигоди, він створить умови, які унеможливлять отримання ним вказаних земельних ділянок в оренду у встановлений законом спосіб.

В подальшому, 31.01.2024 року, ОСОБА_9 під час зустрічі з ОСОБА_10 у приміщенні ресторану готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », продовжуючи реалізацію свого умислу на отримання неправомірної вигоди, виказав вимогу надання йому особисто частини обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 10000 доларів США за здійснення впливу на депутатів Великодолинської селищної ради до моменту офіційного звернення ОСОБА_10 до селищної ради із заявою про дозвіл на розробку технічної документації земельних ділянок та її розгляду на засіданні селищної ради.

Надалі, 09.02.2024 року, приблизно о 09:00 год., у приміщенні ресторану готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , виконуючи вимоги ОСОБА_9 , передав йому особисто неправомірну вигоду у розмірі 10000 доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 09.02.2024 року складало 375707 грн.) за здійснення ним впливу на депутатів Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області з метою прийняття рішення про передачу в оренду двох земельних ділянок, загальною площею 4 га, поблизу с. Молодіжне Великодолинської селищної громади Одеського району.

09.02.2024 року ОСОБА_9 затримано органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

11.02.2024 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 1652 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 5002256 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 05.04.2024 року, в межах строку досудового розслідування, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 1322 (одна тисяча триста двадцять два) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4003016 (чотири мільйони три тисячі шістнадцять) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування від органу досудового розслідування та незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби.

Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, ризики у кримінальному провадженні не доведені, а слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, родину, займається волонтерською діяльністю та має незадовільний стан здоров`я. Також захисник посилається на непомірність для підозрюваного визначеного слідчим суддею розміру застави та вважає за можливе змінити розмір застави до 80 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян. До початку апеляційного розгляду, 21.02.2024 року захисник ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, з додатковим обґрунтуванням питання необґрунтованості підозри.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

До початку апеляційного розгляду захисники заявили клопотання про розгляд скарги за участю підозрюваного ОСОБА_9 .

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану та існуючими складнощами щодо конвоювання підозрюваних осіб у судові засідання, задля не порушення права на захист підозрюваних осіб, судові засідання проводяться в режимі відео конференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2024 року постановлено розгляд апеляційної скарги захисника провести в режимі одночасної відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_9 .

В судовому засіданні захисники відмовились від клопотання про доставку підозрюваного до зали судового засідання та вважали можливим проводити розгляд з використанням відео конференцзв`язку за участю підозрюваного, який проти цього не заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; а також вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколу огляду, протоколу ідентифікації (огляду) та вручення грошових коштів від 08.02.2024 року та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно встановив виключність випадку та вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 1322 (одна тисяча триста двадцять два) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4003016 (чотири мільйони три тисячі шістнадцять) грн.,з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а саме одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, враховуючи суму грошових коштів, яка була обумовлена в якості неправомірної вигоди, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисників про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

В матеріалах судової справи наявна декларація ОСОБА_9 за 2020 рік, подана 31.03.2021 року, відповідно до якої підозрюваний володіє значними статками у виді готівкових коштів, розмір яких не дає підстав вважати, що визначена слідчим суддею сума застави є непомірним для підозрюваного та його родини.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід також вочевидь може виявитися неспроможним запобігти встановленим ризикам.

Крім того, відповідних документів, які б підтверджували можливість перебування підозрюваного під домашнім арештом суду також не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги долучений до доповнень до апеляційної скарги, що надісланий через систему «Електронний суд», останній аркуш договору оренди, оскільки договір не містить всіх аркушів, що перешкоджає ознайомитись із його змістом, та його копія не завірена.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, родину, займається волонтерською діяльністю, не спростовують наявності встановлених та існуючих на початковій стадії досудового розслідування ризиків у кримінальному провадженні.

Стосовно посилань сторони захисту на незадовільний стан здоров?я підозрюваного колегія суддів звертає увагу, що відповідних медичних документів, які свідчать про неможливість підозрюваного ОСОБА_9 утримуватись під вартою, ні слідчому судді, ні апеляційному суду не надано.

Таким чином матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 ,в кримінальному провадженні №0000009 від 10.01.2024 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4