Справа №583/4300/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/733/24 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» ОСОБА_11 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2023, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Охтирка, Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в порядку ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» ОСОБА_11 в яких:

- прокурор просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2023 скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та застосування закону про кримінальну відповідальність (ст. 69 КК України), який при даних обставин не підлягає застосуванню. Та ухвалити новий вирок яким визнати винним та засудити ОСОБА_9 у скоєнні злочину визначеного ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- потерпіла просила вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2023 скасувати та призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286-1 КК України. Крім цього, потерпіла просила повністю задовольнити цивільний позов.

В подальшому, до початку апеляційного розгляду потерпіла відмовилась від своєї апеляційної скарги.

- представник цивільного відповідача просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2023 скасувати в частині вирішення цивільного позову до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та просив відмовити в його задоволенні.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_9 визначено не обирати.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 5 364,28 грн.

В іншій частині цивільного позову, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 6 692 грн процесуальних витрат.

Речовий доказ: автомобіль марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2012, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 НОМЕР_4 , виданого 27.07.2012 року, власник ОСОБА_12 , який переданий на зберігання ОСОБА_13 визначено вважати повернутим власнику, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду від 11.08.2023.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав, що фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого він не оскаржує, однак основне покарання призначене ОСОБА_9 за вчинений ним злочин вважав м`яким. Так, прокурор перелічував обставини які враховувались судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарння, однак звертав увагу і на те, що суд залишив поза увагою. Зокрема зауважував, що злочин передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_9 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, при цьому він знаходиться на обліку в лікаря нарколога через хронічний алкоголізм. Стверджувати про позитивну характеристу обвинуваченого не можна, а діти які вказані як такі, що знаходяться на його утриманні з обвинуваченим не проживають. Більше того, в потерпілої на даний час залишаються майнові претензії до обвинуваченого та вона наполягає на суворому покаранні для нього. Враховуючи викладене, прокурор вважав, що підстав для застосування ст. 69 КК України в суду першої інстанції, не було.

Представник цивільного відповідача зазначав, що заявлений до страхової компанії позов не підтверджений доказами, зокрема в чеках немає відомостей про придбання ліків, препаратів, визначених на підставі рецептів лікаря чи лікарських листів-призначення, в тому числі немає відомостей, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між подією ДТП та необхідністю придбання потерпілою саме тих ліків і препаратів, вказаних у цих чеках.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 27.06.2023 близько 20.30 год, в світлу пору доби, керував автомобілем OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (3,0 о%) та рухався по ґрунтовій лісовій дорозі в районі Урочища «Ківшар», в напрямку об`їзної дороги м.Охтирка, Сумської області.

В цей час попереду нього, у попутному з ним напрямку рухався пішохід ОСОБА_7 , яка вигулювала свою собаку та помітивши автомобіль, який рухався, зійшла на узбіччя з метою не перешкоджати його руху.

Водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п.п.12.1,12.4 ПДР України, керуючи автомобілем OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу своєчасно зупинити транспортний засіб, маючи об`єктивну можливість за умов виконання вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України своєчасно виявивши небезпеку для руху у вигляді людини, яка знаходилася на узбіччі дороги, попередити зіткнення, не обравши безпечного інтервалу для об`їзду та не вживши заходів щодо зниження швидкості руху до повної зупинки транспортного засобу внаслідок власної протиправної недбалості, не забезпечив постійний контроль та безпечне керування автомобілем, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини та здійснив подальший наїзд на пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого вона, згідно висновку судово-медичної експертизи № 267 від 08.08.2023 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крайового перелому голівки правої малогомілкової кістки. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ19/119-23/10677-ІТ від 24.08.2023, при обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ними. Він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_7 . В діях водія ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що від неї настали.

Своїми суспільно небезпечними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, просила вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити новий вирок з більш суворим покаранням, щодо апеляційної скарги представника цивільного відповідача то підстав для її задоволення не вбачала, думку потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які заявили про відмову від апеляційної скарги потерпілої, тв. Присили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений трьома учасниками кримінального провадження: прокурором, представником цивільного відповідача та потерпілою, останній з яких (потерпіла ОСОБА_7 ) від своєї апеляційної скарги відмовилась, про що подала письмову заяву, а тому з урахуванням ст. 403 КПК України, до аналізу цієї апеляційної скарги колегія суддів не вдається.

Щодо інших двох скарг прокурора і представника цивільного відповідача, то з них слідує, що вирок суду в частині фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, апелянтами не оскаржується. Прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити новий вирок з призначенням йому більш суворого покарання, а представник цивільного відповідача просив вирок суду теж скасувати, однак в частині вирішення цивільного позову до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» і просив відмовити в його задоволенні.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтами вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не у повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з матеріалів справи обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначив йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому, судом було враховано суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, який раніше в порядку ст.89 КК України не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнав вину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, перебував у Збройних Силах України з лютого 2022 року, був призваний на військову службу за мобілізацією, за станом здоров`я виключений з військового обліку з 15 квітня 2023 року (а.с.48-51).

Також судом як пом`якшуючі покарання обставини враховано визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і добровільне часткове відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який в скоєному щиро розкаявся, повністю визнав свою провину, характеризується за місцем проживання позитивно, частково добровільно відшкодував завдану шкоду, суд першої інстанції дійшов висновку, що при призначенні обвинуваченому основного покарання існує можливість перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті за скоєний злочин, у вигляді штрафу, застосувавши ст. 69 КК України, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим враховуючи, що санкція статті за скоєний злочин передбачає додаткове покарання, злочин скоєно в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції призначив обвинуваченому і додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_9 права керувати транспортними засобами на строк в межах санкції статті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частина 2 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, необхідність застосування більш суворого покарання.

Так, попри встановлені судом першої інстанції обставини, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 основного покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, колегія суддів звертає увагу і на те, що злочин передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_9 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, при цьому він знаходиться на обліку в лікаря нарколога через хронічний алкоголізм, а потерпілій було заподіяно шкоду здоров`ю у зв`язку з чим остання проходила лікування. Також слід зауважити і на тому, що ця категорія злочинів, хоч і не носить умисний характер, однак явно становить небезпеку для суспільства, оскільки особа, свідомо будучи в стані алкогольного сп`яніння, і нехтуючи безпекою інших учасників дорожного роху та оточуючих, свідомо вдається до керування авто, порушує правила ПДР України і вчиняє ДТП з відповідними негативними наслідками.

Виходячи з цього, апеляційний суд вважає, що основний вид покарання для обвинуваченого ОСОБА_9 - штраф, є явно недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових, повторних злочинів, а тому вважає, що вирок суду в цій частині має бути скасований з ухваленням нового вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого виду основного покарання.

Водночас, з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка від поданої нею апеляційної скарги відмовилась,та в суді апеляційної інстанції зазначала, що обвинувачений ОСОБА_9 завдану їй злочином шкоду відшкодував і на суворому для нього покаранні вона вже не наполягає, колегія суддів вважає за можливе при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 застосувати ст.69 КК України, разом з тим, призначити покарання, яке слід відбувати реально, а самеу виді 2 років обмеження волі.

Тому, за вказаних обставин, апеляційну скаргу прокурора колегія суддів задовольняє частково.

Щодо апеляційної скарги цивільного відповідача, то в ній йшлося про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» і апелянт просив відмовити в його задоволенні, оскільки на його переконання, заявлений до страхової компанії позов не підтверджений доказами, зокрема в чеках немає відомостей про придбання ліків, препаратів, визначених на підставі рецептів лікаря чи лікарських листів-призначення, в тому числі немає відомостей, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між подією ДТП та необхідністю придбання потерпілою саме тих ліків і препаратів, вказаних у цих чеках.

Однак, з урахуванням вивчених матеріалів справи, колегія суддів такі доводи апелянта вважає безпідставними.

Так, судом першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження було встановлено, що між ОСОБА_13 , який є власником автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 та ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 02.03.2023 зареєстровано поліс № 213571035 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 03.03.2023 року по 02.03.2024 року включно та відповідно до умов якого сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю, здоров`ю на одного потерпілого становить 320 000 грн., сума страхового відшкодування заподіяна майну 160 000 грн., франшиза 0 грн. (а.с.21).

Також встановлено, що згідно даних КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна района лікарня» від 26.09.2023 за № 1872/4-1 ОСОБА_7 , в період з 28.06.2023 по 27.07.2023 знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря-ортопеда ОСОБА_14 та лікаря-невропатолога ОСОБА_15 консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих та дітей КПН ОМР «Охтирська ЦРЛ», зазначено перелік медикаментів, які були призначені потерпілій.

При цьому, потерпілою в суді першої інстанції надавались чеки на загальну суму в розмірі 6561,87 грн. у підтвердження витрат, понесених на лікування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 73-76).

В ході дослідження наданих чеків, суд першої інстанції обгрунтовано не прий до уваги чек на суму 277,59 грн. від 17.07.2023, оскільки в ньому не зазначено, на що саме витрачені вказані кошти, а також суд правильно не прийняв до уваги чек від 17.07.2023 на суму 920 грн. бензин автомобільний, оскільки, не доведено, на які саме цілі він витрачений.

Однак, на переконання суду першої інстанції, з чим повністю погоджується і колегія суддів, розмір витрат в сумі 5364,28 грн. позивачкою документально підтверджений, ліки зазначені у квитанціях придбані за призначенням лікаря, а тому вказану суму необхідно стягнути з ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_7 , відмовивши в іншій частині вимог за необґрунтованістю.

Встановлених обставин представник цивільного відповідача в апеляційній скарзі не спростував, а тому в задоволенні вимог такої скарги слід відмовити, залишивши вирок суду першої інстанції в цій частині без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» ОСОБА_11 відмовити.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2023, відносно ОСОБА_9 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_9 призначити, із застосуванням ст. 69 КК України до основного виду покарання, 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту прибуття обвинуваченого до установи виконання покарань для виконання вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4