Справа № 465/3106/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/886/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000131 за апеляційними скаргами з доповненням прокурорів у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, з вищою освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191,ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 362 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Борщовичі Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, керівника ТзОВ «ГСенд Ю» м. Жешів, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , який проживає: АДРЕСА_4 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.5 ст.191, ч.4 ст.27, ч.1 ст. 200, ч.4 ст. 27 ч.1 ст. 362 КК України,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_12 ,

встановила:

Прокурори подали апеляційні скарги з доповненням на вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яким :

- ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.200, ч.1 ст.362 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень 00 копійок. На підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від призначеного даним вироком покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень 00 копійок, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

-за ч. 1 ст. 362 України призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 копійок. На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від призначеного даним вироком покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 копійок, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч.5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69, 77 КК України призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1 і 2 частини 1 та п. 2 частини 3 цієї статті, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

- ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 200 КК України та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 .

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не застосувався.

Цивільний позов АТ «СенсБанк» (як правонаступника АТ «АльфаБанк») до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь АТ «СенсБанк» (як правонаступника АТ «АльфаБанк») матеріальну шкоду в розмірі 428 715 гривень 42 коп.

Цивільний позов АТ «СенсБанк» (як правонаступника АТ «АльфаБанк») до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення по справі експертизи в розмірі 1055 гривень 52 копійок.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі з доповненням прокурор ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати стосовно ОСОБА_9 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч.4 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі; за ч.4 ст.27 - ч.2 ст.200 КК України призначити покарання у виді п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 27 - ч. 3 ст. 362 КК України призначити покарання у виді п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим призначити остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_7 вважає вирок таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Крім того вирок винесено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вважає, що здійснення розгляду справи за участю обвинуваченого ОСОБА_13 виключно в режимі відеоконференції та відсутність обвинуваченого в залі суду є неприпустимим, оскільки в ст. 336 КПК зазначено, що суд «може» а не «зобов`язаний» прийняти рішення стосовно проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Апелянт зазначає, що вини у скоєнні злочинів обвинувачений ОСОБА_9 не визнав, його покази дані в суді є нелогічними та такими, які не співвідносяться з іншими матеріалами кримінального провадження, які були дослідженні судом. Зокрема, нелогічними та неправдивими є покази обвинуваченого, що кошти від ОСОБА_8 він отримував з початку осені, хоча ревізії каси ОСОБА_8 жодної нестачі станом на кінець осені встановлено не було та акт службового розслідування у відділенні №634 ПАТ «Укрсоцбанк» встановив, що нестача виникла 08.12.2016. Нелогічним є твердження обвинуваченого, що кошти 13 800 доларів та 300 000 гривень він вважав такими, що позичає безпосередньо в ОСОБА_8 , хоча останній розумів, на думку прокурора, що обвинувачена та її сім`я не могла володіти такими коштами, при цьому жодних розписок про отримання коштів, від ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не писав. Також нелогічним є твердження ОСОБА_9 що ОСОБА_8 на початку грудня сказала повернути йому заборгованість в сумі 13 800 доларів США та 300 000 гривень, а 08.12.2016 останній з каси банку забирає 5400 доларів США і ОСОБА_8 не вертає.

Прокурор наголошує, що надуманими є твердження обвинуваченого, що після того як він зрозумів, що кошти належали банку, то він перестав їх повертати, хоча з матеріалів НСРД за період з 19.02.2017 по 09.04.2017 вбачається що він розумів що кошти належали банку та зобов`язувався перед ОСОБА_8 їх повернути. Окрім цього щодо неправдивості показів обвинуваченого ОСОБА_9 свідчать інші докази які були дослідженні в ході судового розгляду. При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги покази обвинуваченої ОСОБА_8 визнав такі покази суперечними, хоча вказані покази є логічними та співвідносяться з іншими матеріалами справи.

Прокурор звертає увагу на те, що у вироку суду від 10.07.2023 зазначено, що допитано 6 свідків, однак жоден із них не підтвердив того, що ОСОБА_9 вмовляв ОСОБА_8 надати йому кошти в розмірі 300 000 грн. та 13 840 доларів з каси банку 08.12.2016. Водночас судом не взято до уваги, що покази допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 частково спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_9 . Допитана ОСОБА_15 повідомила, що у 2016-2017 роках була керівником відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк» у вказаному відділенні працювала ОСОБА_8 . 09.12.2016 обвинувачена ОСОБА_8 мала йти у відпустку тому було проведено передача каси касиру ОСОБА_16 13.12.2016 у понеділок було виявлено нестача коштів в касі в якій працювала ОСОБА_8 . Наприкінці дня до свідка прийшла касир ОСОБА_16 , яка була схвильована та сказала, що є нестача в касі 300 000 гривень та в валюті достатньо велика сума. ОСОБА_16 повідомила, що грошей немає бо їх віддали клієнту банку ОСОБА_9 , яким чином було надані гроші їй не пояснили. ОСОБА_16 в той час телефонувала ОСОБА_9 паралельно ОСОБА_15 телефонувала начальнику напрямку ОСОБА_17 . Коли ОСОБА_16 додзвонилася до ОСОБА_9 вона взяла трубку а він назвав її по імені, що її здивувало, на запитання яку суму він має повернути коштів він чітко назвав дві суми у гривнях та у валюті, при цьому ОСОБА_9 пробував маніпулювати нею, щоб вона не доповідала про наявність нестачі вище стоячому керівництву та безпеці банку та щоб вона закрила касу з нестачею, а він наступного дня мав повернути кошти. ОСОБА_15 пригадує, що касу було закрито з нестачею, а на наступний день розпочалося службове розслідування. У ході спілкування з ОСОБА_16 вона дізналася, що нестача виникла в п`ятницю 08.12.2016.

Прокурор покликається, що з отриманих в результаті НРСД даних по телефонних розмовах між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в період з 19.02.2017 по 09.04.2017, тобто після проведення службового розслідування, вбачається, що ОСОБА_8 просить повернути кошти, натомість ОСОБА_9 неодноразово обіцяє ОСОБА_8 , що поверне кошти як найшвидше або розповідає яку суму коштів ним у валюті та гривні повернуто. При цьому, що під час вказаних розмов ОСОБА_9 жодного разу не каже ОСОБА_8 що він ці кошти позичав в неї, що обов`язок повернення коштів банку належить ОСОБА_8 , також у вказаних розмовах відсутня будь яка інформація про відсотки, які ОСОБА_9 мав сплатити ОСОБА_8 за користування коштами (що суперечить версії подій ОСОБА_9 ).

Крім того судом не взято до увагу акт службового розслідування, в частині опитування працівників банку, водночас з висновку службового розслідування встановлено факт нестачі коштів в сумі 300 000 гривень та 13 840 доларів США в касі Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк» який виник 08.12.2016. При цьому, вказані обставини встановлено в ході службового розслідування шляхом аналізу 4 фінансових документів відділення банку, перегляду камер спостереження.

Підбурювання - це завжди активні дії, які впливають на інших співучасників і за - допомогою яких підбурювач породжує у них (найчастіше у виконавця) рішучість і бажання вчинити злочин. Важливо, що підбурювач породжує інших учасників умисел на вчинення конкретного злочину. Причому підбурюванню притаманне те, що ці дії не пригнічують волю підбурюваного (при погрозах насильством чи фізичному насильстві) і не фальсифікують її (при спонуканні до злочину шляхом омани). Остаточне рішення вчинити злочин належить особі, яку підбурюють, але бажання (умисел) вчинити його породжує в ній саме підбурювач.

Враховуючи покази, які були наданні обвинуваченою ОСОБА_8 та інші зазначені вище докази прокурор вважає, що в діях ОСОБА_9 є ознаки злочинів передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 200, - ч. 4 ст. 27, ч.3 ст. 362 КК України, відповідно просить притягнути його до кримінальної відповідальності.

Даний вирок також оскаржила прокурор ОСОБА_6 , яка просить вирок скасувати стосовно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч. 5 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої прокурор ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання через невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання із застосуванням ст. 69 КК України зі звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, визнав та взяв до уваги щире каяття особи, її активне сприяння розкриттю злочину, вжиття заходів щодо усунення наслідків вчинення злочину, зокрема часткове відшкодування завданої шкоди, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , позитивну характеристику та молодий вік, як обставини, що пом`якшують її покарання. Однак прокурор вважає, що такі обставини, які пом`якшують покарання судом взято до уваги необгрунтованою, оскільки такі не підтверджено матеріалами справи. Так суд, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння особи розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала її активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Отже, визнання обвинуваченою своєї вини та надання показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки в ході досудового розслідування ОСОБА_8 жодних активних дій не вчиняла, а лише виконувала процесуальні обов`язки.

Щодо щирого каяття та добровільного часткового відшкодування заподіяної шкоди то тут слід звернути увагу на показання, надані обвинуваченою в ході судового розгляду. Зокрема на те, що ОСОБА_8 , що вину визнає частково, а саме в частині ст.200 та ст.362 КК України, адже дійсно взяла кошти з каси, однак вважала, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 191 КК України, оскільки кошти взяла не для власних потреб. Лише під час допиту ОСОБА_8 як обвинуваченої, остання вину визнала повністю. Відтак вищенаведене в сукупності, свідчить про відсутність пом`якшуючої покарання обставини, передбаченої ст. 66 КК України, а саме щирого каяття, бо в ході судового розгляду таке не знайшло свого підтвердження.

При постановленні вироку суд першої інстанції, не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, не врахував у повній мірі всіх обставин, які мають значення для призначення особі покарання, і не дав їм об`єктивної та всебічної оцінки, а саме ступеню тяжкості злочину, обставинам його вчинення і даним про особу обвинуваченого, не навів належних і достатніх мотивів застосування ст. 69 КК. Суд у рішенні обмежився формальним перерахуванням даних, які характеризують особу засудженої та обставин, що пом`якшують покарання, та дійшов висновку, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають можливість призначити ОСОБА_8 покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 191 КК України. Однак судом були визнані одні й ті ж обставини як такі, що дають підстави для застосування до ОСОБА_8 як положень ст. 69 КК України, так і положень ст. 75 КК України. Проте, судом належним чином не враховано, що при застосуванні двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтоване, що прямо вказано в рішенні Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду №466/4884/15 від 19.02.2020.

Адвокат ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав заперечення на апеляційні скарги з доповненням поданими прокурорами. Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін. При цьому захисник зазначив, що судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_9 на час воєнних дій в Україні вивіз двох своїх неповнолітніх дітей 2005 і 2011 р.н., за кордон у республіку Польща. Він є розведений, його колишня дружина - мати їх спільних дітей - на даний час перебуває на службі в Збройних Силах України та не може опікуватися дітьми. Відповідно підставно було проведено судові засідання дистанційно в режимі відеоконференції. Щодо показань ОСОБА_8 , то вона їх постійно змінювала і лише в дебатах все визнала.

Захисник звертає увагу суду на те, що свідок ОСОБА_14 повідомила, що у зв`язку із значним спливом часу деталей не пам`ятає. На запитання прокурора, чи просив її ОСОБА_9 приховати нестачу, а також на уточнююче запитання суду, повідомила, що мусить пригадати, далі нахиляється за об`єктив камери, що б почитати якийсь текст та починає категорично стверджувати, що дійсно ОСОБА_9 її таке просив.

При допиті свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 встановлені факти наданні їм прокурором підготовлених відповідей. А тому відповідь на поставлене прокурором питання ОСОБА_14 є заготовкою для створення штучного доказу винуватості ОСОБА_9 . Письмові докази судом ретельно досліджені та обгрунтовані у вироку.

Судом першої інстанції у вироку встановлено, що ОСОБА_8 , 08.12.2016, працюючи старшим касиром Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк», будучи матеріально відповідальною особою за приймання, зберігання та видачу матеріальних цінностей перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , з корисливих мотивів, маючи умисел на привласнення готівкових коштів, що знаходились у касі та були їй ввірені, в порушення посадової інструкції та вимог п. 2.2.3.3 «Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк», маючи вільний доступ до готівкових коштів, які знаходяться у касі Банку, діючи у власних інтересах, безпідставно та самовільно привласнила готівкові кошти з каси Банку в сумі 300 000 гривень та 13 840 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становило 360 118, 18 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укрсоцбанк» матеріальну шкоду на загальну суму 660 118, 18 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_8 08.12.2016, знаходячись на своєму робочому місці, у приміщенні відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 30 при виконанні службових обов`язків, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», до якої ОСОБА_8 мала доступ, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється, щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 300000 гривень, змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе».

Продовжуючи приховувати злочинні дії, ОСОБА_8 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», до якої ОСОБА_8 мала доступ, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 13840 доларів США, змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , 09.12.2016, знаходячись на своєму робочому місці, при виконанні службових обов`язків у приміщенні відділення № НОМЕР_1 ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 30 за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», до якої ОСОБА_8 мала доступ, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється щодо внесення в касу готівкових коштів на суму 300000 гривень та 13840 доларів США, змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе».

Окрім цього, ОСОБА_8 , 08.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS163430040 від 08.12.2016.

Продовжуючи приховувати свої злочинні дії, ОСОБА_8 , 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS163440028 від 09.12.2016.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла до системи автоматизації банку завідомо неправдиві дані щодо проведення касових проводок №634ІРОS163440005 від 09.12.2016 та №634ІРОS163440004 від 09.12.2016.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним.

ОСОБА_9 , обвинувачується в тому, що будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк» чи Банк) - правонаступником якого є АТ «Альфабанк», а саме Сокільницького відділення № НОМЕР_1 , що було розташоване за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 30, маючи на меті заволодіти коштами Банку, вступив у злочинну змову із старшим касиром цього ж відділення Банку ОСОБА_8 та шляхом підбурення останньої, вчинив за попередньою змовою групою осіб привласнення грошових коштів на суму 660 118,18 гривень, що знаходилися у касі вказаного Банку.

08.12.2016 ОСОБА_9 , маючи мету незаконного заволодіння грошовими коштами ПАТ «Укрсоцбанк» (у розмірі 300 000 гривень та 13 840 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент вчинення кримінального правопорушення становило 360 118, 18 гривень, на загальну суму 660 118,18 гривень), керуючись корисливим мотивом, перебуваючи у приміщенні Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк», що за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 30, діючи як підбурювач, шляхом умовляння та підкупу схилив ОСОБА_8 до привласнення за грошових коштів з каси відділення Банку з метою подальшої їх передачі йому.

ОСОБА_8 , будучи матеріально відповідальною особою за приймань зберігання та видачу матеріальних цінностей, перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , з корисливих мотивів, діючи на прохання ОСОБА_9 до привласнення готівкових коштів, що знаходилися у касі та були їй ввірені, в порушення посадової інструкції та вимог п. 2.2.3.3 «Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк»», маючи вільний доступ до готівкових коштів, які знаходяться у касі Банку, діючи у власних інтересах та ОСОБА_9 , безпідставно за попередньою змовою групою осіб привласнила готівкові кошти з каси Банку в сумі 300 000 гривень та 13 840 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становило 360 118, 18 гривень. В подальшому, будучи схилена до привласнення готівкових коштів, ОСОБА_8 передала їх через вікно каси ОСОБА_9 , який в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.

Приховуючи злочинні дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , 08.12.2016, будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS163430040 від 08.12.2016, здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 300 000 гривень, і всупереч п.2.2.3.3 вказаної вище Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк», не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткового касового ордеру щодо здійснення вказаної проводки (переказу), чим приховала факт заволодіння вказаними грошима.

Продовжуючи приховувати злочинні дії вчинені за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 будучи схилена до вчинення кримінального правопорушення, 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS63440028 від 09.12.2016, здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 13 840 доларів США, і всупереч п. 2.2.3.3 вказаної вище Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк», не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткового касового ордеру щодо здійснення вказаної проводки (переказу), чим приховала факт заволодіння вказаними грошима.

Внаслідок підбурення до вчинення злочинних дій у вказаний спосіб, ОСОБА_9 завдав ПАТ «Укрсоцбанк» матеріальну шкоду у великих розмірах на суму 660 118,18 гривень, що згідно з приміткою до ст. 185 КК України, у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, та є особливо великим розміром.

Окрім цього, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що підтримуючи більше десяти років ділові стосунки із службовими особами ПАТ «Укрсоцбанк», так як був постійним клієнтом Банку, будучи обізнаним щодо вимог касового обслуговування клієнтів фізичних осіб, також щодо проведення готівкових операцій з платіжними картками через ПОМ-термінал, готівкове поповнення поточних та карткових рахунків, видачу готівки з поточних рахунків та організацію роботи касирів, своїми розмовами і вмовляннями підбурив старшого касира Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_8 до приховування злочинних дій.

ОСОБА_8 , діючи на прохання ОСОБА_9 , 08.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, діючи з метою реалізації спільного умислу, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS163430040 від 08.12.2016, здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 300 000 гривень, і всупереч п.2.2.3.3 Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк», не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткового касового ордеру щодо здійснення вказаної проводки (переказу), чим реалізуючи попередньо узгоджений план, приховала факт заволодіння вказаними грошима.

Продовжуючи приховувати свої злочинні дії, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, будучи схилена ОСОБА_9 , з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, реалізуючи спільний умисел, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та сформувала завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ №634ЕРОS163440028 від 09.12.2016, здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 13 840 доларів США, і всупереч п.2.2.3.3 вказаної вище Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк», слідуючи попередньою узгодженому з ОСОБА_9 плану не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткового касового ордеру щодо здійснення вказаної проводки (переказу), чим приховала факт заволодіння вказаними грошима.

В результаті проведення старшим касиром ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб на прохання ОСОБА_9 вищевказаних фіктивних операцій, пов`язаної із вибуттям готівки в сумі 300 000 грн. та 13 840 доларів США з каси Банку, системою автоматизації банку було сформовано довідку касира по операціях в національній валюті від 09.12.2016, згідно з якою, залишки становили 119 027,82 гривень та довідку касира по операціях в іноземній валюті від 09.12.2016, згідно з якою залишки становили 16 967 доларів США, що не відповідало наявним друкованим касовим документам (чекам, квитанціям, прибутково-видатковим касовим ордерам). Сформовані у такий спосіб дві довідки касира, ОСОБА_8 , з метою реалізації попередньо узгодженого плану діючи на прохання ОСОБА_9 видрукувала, власноручно підписала та надала до ревізії.

На підставі наданих до ревізії старшим касиром ОСОБА_8 довідок із внесеними останньою завідомо неправдивими залишками було зведено касу та складено акт ревізії готівки та цінностей від 09.12.2016.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, після проведення ревізії та зведення каси, 09.12.2016 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , в порушення п.1.5.2 «Інструкції щодо організації та здійснення касових операцій в ПАТ «Укрсоцбанк»», діючи з метою реалізації спільного умислу, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», будучи уповноваженою особою банку по роботі в даній системі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе», з метою приведення залишку готівкових коштів у касі на початок наступного робочого дня у відповідність до наявних касових документів (чеків, квитанцій, прибутково-видаткових касових ордерів), внесла до системи автоматизації банку завідомо неправдиві дані щодо проведення касових проводок №634ІРОS163440005 від 09.12.2016 та №634ІРОS163440004 від 09.12.2016, щодо внесення в касу готівкових коштів на суму 300 000 гривень та 13 840 доларів США, яка не підтверджена касовими наявними документами (чеками, квитанціями, прибутково-видатковими касовими ордерами). При цьому, з метою приховання своїх злочинних дій, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткових касових ордерів щодо здійснення вказаних проводок. В результаті проведення за попередньо узгодженим планом старшим касиром ОСОБА_8 вказаних фіктивних касових операцій (переказу), у відповідне меню касового модуля системи автоматизації банку було внесено показники залишків готівки у національній валюті - 419 027,82 гривень та в іноземній валюті 30 807 доларів США, які відповідали наявним касовим документам.

Також, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що підтримуючи більше десяти років ділові стосунки із службовими особами ПАТ «Укрсоцбанк», так як був постійним клієнтом Банку, будучи обізнаним щодо вимог касового обслуговування клієнтів фізичних осіб, також щодо проведення готівкових операцій з платіжними картками через ПОМ-термінал, готівкове поповнення поточних та карткових рахунків, видачу готівки з поточних рахунків та організацію роботи касирів, своїми розмовами і вмовляннями підбурив старшого касира Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_8 до вчинення несанкціонованих дій з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах банку, з метою приховати незаконне заволодіння групою осіб грошовими коштами з каси банку.

ОСОБА_8 08.12.2016, будучи підбуреною ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, знаходячись на своєму робочому місці, при виконанні службових обов`язків у приміщенні відділення № НОМЕР_1 ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою: м. Львів, вул. Наукова, реалізуючи спільний умисел достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється, а саме без проведення зняття готівки по ПОС-терміналу та відповідного чеку сформувала завідомо неправдивий розрахунковий платіжний документ №634ЕРOS163430040 від 08.12.2016, здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС-терміналу на суму 300 000 гривень, змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе».

Продовжуючи приховувати злочинні дії вчинені групою осіб, ОСОБА_8 09.12.2016, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_5 , діючи на прохання ОСОБА_9 достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, з метою приведення його у відповідність даним касового обліку та створення видимості наявності готівкових коштів відповідно до касових документів, реалізуючи спільний умисел, за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється, а саме: без проведення зняття готівки по ПОС-терміналу та відповідного чеку, сформувала завідомо неправдивий розрахунковий платіжний документ №634ЕР8 від 09.12.2016 здійснивши фіктивну касову проводку (переказ) в автоматизованій банківській системі «FlехСubе» щодо видачі готівкових коштів по ПОС- терміналу на суму 13 840 доларів США, змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе».

У результаті проведення вищевказаних фіктивних операцій старшим касиром ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_9 реалізовано спільний умисел до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із вибуттям готівки в сумі 300 000 гривень та 13 840 доларів США з каси Банку, системою автоматизації банку було сформовано довідку касира по операціях в національній валюті від 09.12.2016 згідно з якою, залишки становили 119027, 82 гривень та довідку касира по операціях в іноземній валюті від 09.12.2016, згідно з якою залишки становили 16967 доларів США, що не відповідало наявним друкованим касовим ордерам. Сформовані у такий спосіб дві довідки касира, ОСОБА_8 видрукувала, власноручно підписала та надала до ревізії.

На підставі наданих до ревізії старшим касиром ОСОБА_8 довідок із внесеними останньою завідомо неправдивими залишками було зведено касу та складено акт ревізії готівки та цінностей від 09.12.2016.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, після проведення ревізії та зведення каси, 09.12.2016 ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, знаходячись на своєму робочому місці, при виконанні службових обов`язків у приміщенні відділення № НОМЕР_1 ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою: АДРЕСА_5 , достовірно знаючи, що залишок готівкових коштів у касі не відповідатиме касовим документам, діючи з метою реалізації спільного умислу та приведення залишку готівкових коштів у касі на початок наступного робочого дня у відповідність до наявних касових документів (чеків, квитанцій, прибутково-видаткових касових ордерів), за допомогою робочого комп`ютера та автоматизованої банківської системи «FlехСubе», будучи уповноваженою особою банку по роботі в автоматизованій банківській системі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшла до автоматизованої банківської системи «FlехСubе» та внесла несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ній обробляється, а саме без проведення внесення готівки по ПОС-терміналу та відповідного чеку сформувала завідомо неправдиві розрахункові платіжні документи №634ІРOS163440005 від 09.12.2016 та №634ІРOS163440004 від 09.12.2016, щодо внесення в касу готівкових коштів на суму 300 000 гривень та 13 840 доларів США, яка не підтверджена касовими наявними документами (чеками, квитанціями, прибутково-видатковими касовими ордерами), змінивши в такий спосіб фактичні показники залишків у автоматизованій банківській системі «FlехСubе». При цьому, з метою приховання злочинних дій вчинених за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 не роздрукувала та не внесла у документи касового дня прибутково-видаткових касових ордерів щодо здійснення вказаних проводок. В результаті проведення старшим касиром ОСОБА_8 вказаних фіктивних касових операцій (переказу), у відповідне меню касового модуля системи автоматизації банку було внесено показники залишків готівки у національній валюті - 419 027,82 гривень та в іноземній валюті 30 807 доларів США, які відповідали наявним касовим документам.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано, як підбурювання до вчинення привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України; як підбурювання до підробки документів на переказ, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 200 КК України; як підбурювання до несанкціонованих дій з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинене особою, яка має право доступу до неї, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про задоволення їх апеляційних скарг з доповненням, міркування захисника адвоката ОСОБА_10 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_9 , про відмову у задоволені апеляційних вимог сторони обвинувачення стосовно обох обвинувачених та залишення вироку без змін, думку захисника - адвоката ОСОБА_11 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_8 про відмову у задоволенні апеляційної скарги з доповненням стосовно ОСОБА_8 та підтримали апеляційні вимоги прокурора ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_12 залишив вирішення поданих прокурорами апеляційних скарг з доповненням на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі, зокрема і стосовно виправдання ОСОБА_9 .

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положенням ч.1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Водночас статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційним Судом України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, висловлено правову позицію про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Водночас зі змісту ст. 373 КПК України вбачається, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Проте обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 200, за ч.4 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 .

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.200, ч.1 ст.362 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень 00 копійок. На підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від призначеного даним вироком покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

-за ч. 1 ст. 362 України призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 копійок. На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від призначеного даним вироком покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч.5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69, 77 КК України призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. На підставі п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи в межах пред`явленого обвинувачення, було всебічного, повного, неупередженого досліджено всі обставини кримінального провадження, безпосередньо допитано обвинувачених, свідків, оцінено докази кожен окремо та в їх сукупності, оглянуто документи наявні в матеріалах справи, заслухано міркування і доводи прокурорів, обвинувачених та захисників, оцінено кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку та прийнято рішення, яке колегія суддів вважає законним та обгрунтованим з врахуванням наступного.

Так суд першої інстанції дійшов висновку, про виправдання ОСОБА_9 на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

У вироку суду першої інстанції було акцентовано на наступному.

«Слід зазначити, що судом розглядається обвинувальні акти відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які об`єднані в одне кримінальне провадження та стосуються одних і тих же подій, які мали місце 08-09.12.2016. Разом з тим, слід звернути увагу на різну кваліфікація дій обвинувачених органом досудового розслідування. Зокрема, в частині кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб».

Так, дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 за ст. 200 та за ч. 1 ст. 362 КК України (тобто без попередньої змови групою осіб), а відносно ОСОБА_9 ч.4 ст. 27 ч. 2 ст. 200 та ч. 4 ст.27 ч.3 ст. 362 та ч.4 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України (за попередньої змови групою осіб).

Більше того, в сформульованому обвинувачені ОСОБА_8 по ст. 191 ч. 5 КК України (т.1 а.с.5 абз.3) відсутня кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб», яку сторона обвинувачення зазначає у фактичних обставинах події та у підозрі, відтак зважаючи на ч.1 ст. 337 КПК, суд розглядає справу в межах висунутого обвинувачення.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що серед іншого «діючи у власних інтересах, безпідставно та самовільно привласнила готівкові кошти банку та розпорядилась ними на власний розсуд». ОСОБА_9 серед іншого обвинувачується в «підбурюванні ОСОБА_8 до привласнення готівкових коштів у власних і ОСОБА_9 інтересах».

З матеріалів кримінального провадження та апеляційної скарги з доповненням поданою прокурором ОСОБА_7 вбачається, що на підтвердження висунутого ОСОБА_9 обвинувачення орган досудового розслідування посилався на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколи, складені за результатом слідчих і негласних слідчих (розшукових) дій, та інші документи, детальний зміст яких відображено у вироку.

З дослідженого в суді першої інстанції протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 26.04.2017 та флеш-накопичувачем до нього, а саме негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера ОСОБА_8 НОМЕР_2 за період з 19.02.2017 по 09.04.2017, вбачається що впродовж зазначеного період між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 велись розмови щодо повернення ним коштів. У ході розмов ОСОБА_9 обіцяв повернути грошові кошти.

Однак з матеріалів НСРД не вбачається наявність даних, які б підтверджували, що у банку було виявлено нестачу коштів, а підтверджують про заборгованість ОСОБА_9 коштів, які його просить погасити ОСОБА_8 , при цьому з їх розмов не вбачається кому саме мають бути повернуті/ погашені кошти.

Припущення прокурора висловлені в апеляційній скарзі про те, що кошти мають бути повернуті ОСОБА_9 саме банку не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції, як і покликання прокурора стосовно того, що надуманими є твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , що після того коли він зрозумів, що кошти були банку то він перестав їх повертати.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції підтвердили факт наявності нестачі коштів в банку, який виник 08.12.2016 року, однак про технічні моменти нестачі коштів їм невідомо, як і невідомо нічого стосовного того для кого дані кошти були взяті. ОСОБА_9 вони знали номінально, по прізвищу на документах .

Судом були досліджені наявні в справі № 465/3106/17 документи, в тому числі і акт службового розслідування з якого встановлено факт недостачі коштів з показів працівників банку, однак з їх показів не вбачається інформації про підбурювання зі сторони ОСОБА_9 касира ОСОБА_22 ,Я до вчинення будь-яких дій з коштами 08.12.2016.

У суді першої інстанції було належно оцінено та обгрунтовано покликання сторони обвинувачення на наявність в діях Согора факту підбурювання у звязку з чим у вироку зазначено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 КК України, підбурювачем є особа, яка умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, у своїй постанові № 51-3194км19 від 18.01.2021, Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі кваліфікації дій особи як підбурювання до закінченого замаху на вчинення злочину суди мають на підставі дослідження всієї сукупності доказів та оцінки всіх доречних фактичних обставин кримінального провадження зробити належними чином мотивований висновок про те, що дії обвинуваченого за своїм характером об`єктивно були спрямовані саме на збудження в іншої особи бажання або на зміцнення рішучості й наміру вчинити злочин. З суб`єктивної сторони підбурювач має усвідомлювати, що саме його дії мають схилити до вчинення злочину особу, яка до цього або не мала наміру його вчинити, або окрім висловлення наміру не мала рішучості такий намір реалізувати.

Підбурювання це завжди активні дії, які впливають на інших співучасників і за допомогою яких підбурювач породжує у них (найчастіше у виконавця) рішучість і бажання вчинити злочин. Важливо, що підбурювач породжує інших учасників умисел на вчинення конкретного злочину. Причому підбурюванню притаманне те, що ці дії не пригнічують волю підбурюваного (при погрозах насильством чи фізичному насильстві) і не фальсифікують її (при спонуканні до злочину шляхом омани). Остаточне рішення вчинити злочин належить особі, яку підбурюють, але бажання (умисел) вчинити його породжує в ній саме підбурювач.

Судом першої інстанції під час дослідження наданих стороною обвинувачення доказів не встановлено, що ОСОБА_9 у період з 08.12.2016 по 09.12.2016 вчиняв будь-які активні дії, які б могли вплинути на обвинувачену ОСОБА_8 та викликати в неї умисел на вчинення інкримінованих їй злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, ч.1 ст. 200 КК України, ч.1 ст. 362 КК України.

Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, які надані стороною захисту на підтвердження винуватості ОСОБА_9 , суд зазначив , що із заяви начальника Управління банківської безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» від 25.01.2017 про вчинення кримінального правопорушення, вбачається підтвердження виключно факт звернення з заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак не є доказом вчинення злочинів ОСОБА_9

Письмовими доказами, відеозаписами, переглянутими в судовому засіданні, які надані органом прокуратури на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та дослідженими в суді документами не підтверджено існування обставин, які прокурор ставить в провину ОСОБА_9 , зокрема і підбурювання.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Покликання прокурора ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повинен був дозволяти обвинуваченому ОСОБА_9 приймати участь в судових засіданнях виключно в режимі відеоконференції, а мав допитати його в залі суду і що у відповідності до вимог ст. 336 КПК України суд «може» а не «зобов`язаний» здійснювати відеоконференції є безпідставними оскільки судом першої інстанції було з`ясовано, що ОСОБА_9 виїхав за кордон після 24.02.2022 року так як опікувався двома неповнолітніми дітьми 2005 і 2011 р.н., а їх мати в той час служить в ЗС України.

Відповідно судом першої інстанції, з метою уникнення затягування розгляду справи, було прийнято обґрунтоване, у відповідності до чинного законодавства, рішення про участь обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_23 - адвокат ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_9 мав намір отримати в банку, в якому обслуговувався близько 10 років та був віп-клієнтом. Однак через відмову він не взяв кредит, а попросив кошти у борг безпосередньо у ОСОБА_8 а не в банку, жодної розписки про отримання коштів не надавав. У матеріалах справи такого підтвердження немає. Крім того стороні захисту не були відкриті матеріали НСРД в порядку ст. 290 КПК України, але захист не заперечував проти їх дослідження в суді першої інстанції.

Представник потерпілого (банку) ОСОБА_24 в суді апеляційної інстанції зазначив, що будь-які операції з коштами мають бути належним чином оформлені документально і не можуть бути видані працівником банку по домовленості, не залежно чи це звичайний клієнт, чи віп-клієнт.

Відтак в суді апеляційної інстанції апеляційні вимоги прокурора ОСОБА_7 стосовно наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень пред`явлених останньому стороною обвинувачення, не знайшли свого підтвердження, як і в суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги прокурора ОСОБА_25 викладені в апеляційній скарзі з доповненням, яка не оспорювала фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , однак вважає, що судом першої інстанції не доведено можливість застосування до ОСОБА_8 при призначенні покарання, яке є надто м`яке, одночасно вимог ст. 69, 75 КК України, мотивуючи одними і тими ж пом`якшуючими обставинами не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції .

Суд першої інстанції у вироку зазначив, що у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих їй злочинах визнала частково, а саме в частині ст. 200 та ст. 362 КК України. Однак, як в подальшому встановлено в ході розгляду справи по суді, ОСОБА_8 показала, що вона дійсно взяла кошти з каси, однак вважає, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.5 ст. 191 КК України, оскільки кошти взяла не для власних потреб, а для ОСОБА_9 . Відтак не правильне сприйняття обвинуваченою юридичних термінів поряд із беззаперечним визнанням та підтвердженням вчинення нею саме цих діянь, які проявляються у частковому відшкодуванні потерпілому матеріальних збитків, свідчить про визнання нею своєї вини.

Крім того судом першої інстанції було враховано в сукупності всі обставини вчинених діянь, описані докази у вироку в своїй сукупності, встановлений судом спосіб та характер дій обвинуваченої ОСОБА_8 щодо привласнення грошових коштів, пов`язаних з використанням нею службового становища старшого касира Сокільницького відділення №634 ПАТ «Укрсоцбанк», у подальшому формування нею завідомо неправдивих електронних розрахункових платіжних документів та внесення несанкціонованих змін інформації, що обробляється в автоматизованій системі банку «FlехСubе», а тому суд дійшов переконання про доведеність факту скоєння злочинів та винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинних дій.

Суд першої інстанції вважав, що показання свідків, та наведені письмові докази по справі, яким у вироку надано обгрунтовану оцінку, є такими, що знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 5 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було їй ввірене, в особливо великих розмірах; за ч.1 ст. 200 КК України, а саме вчинення підробки документів на переказ; за ч.1 ст.362 КК України, як вчинення несанкціонованих дій з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції в повному обсязі враховано те, що однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому, суд належно мотивував як ця обставина істотно знижує ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та дозволяє застосувати положення ст. 69 КК, а в подальшому і ст. 75 КК України.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи. Отже, наведене свідчить про те, що щире каяття фактично передбачає та включає в себе повне визнання особою своєї вини.

Відповідно до вимог статті 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК у разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може ухвалити рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів у даній справі судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення особи полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засуджену особу внести корективи в її соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

При призначені ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції було детально проаналізовано поведінку обвинуваченої, наслідки суспільно-небезпечних діянь останньої, особу обвинуваченої, її спосіб життя, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 судом було взято до уваги характер та тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченої до вчиненого, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, характер злочинних дій. Також суд врахував тяжкість заподіяних кримінальних правопорушень наслідків, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, а зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, часткове відшкодування завданої шкоди, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що підтверджується медичними документами (т. 7, а.с.32-45).

Обтяжуючих покарання обставин, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того судом першої інстанції було ретельно проаналізовано практику Верховного Суду у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17.10.2019, № 206/5073/15-к у постанові від 12.09.2018, де Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24.05.2018, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому нормами ст. 69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність передбачено призначення покарання «нижче нижчого». Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 ККС ВС зазначив, що положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 із застосуванням ст. 66 КК України, суд прийняв до уваги сукупність вище перелічених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; вжиття заходів щодо усунення наслідків вчинення злочину, зокрема часткове відшкодування завданої шкоди, а також те, що ОСОБА_8 продовжує відшкодовувати завдану шкоду; незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що підтверджується медичними документами наявними в матеріалах справи; позитивну характеристику за місцем проживання; молодий вік. Крім того судом було враховано обставини за яких зростала обвинувачена ОСОБА_8 , яка фактично виховувалась старшою сестрою, оскільки батько покинув їх, коли обвинувачена була ще малолітньою і з цього часу не цікавився життям доньки. Мати померла, коли обвинуваченій було 12 років, опікуном останньої стала її на декілька років старша сестра. Умови, в яких виросла і виховувалась обвинувачена ОСОБА_8 вочевидь свідчать про те, що остання зростала та виховувалась у вкрай важких умовах, а також те, що фактично ОСОБА_8 в 12 річному віці залишилась круглою сиротою.

Також, суд вважав, що ОСОБА_8 не є особою, яка здатна до системного скоєння правопорушень. Кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_8 вчинені нею вперше, з часу тих подій пройшло близько семи років, жодних інших даних про вчинення будь-якого іншого кримінального чи адміністративного правопорушення судом не встановлено. Відтак, на думку суду особистість обвинуваченої більше призводить до думки, що вчинення вказаних правопорушень було єдиним випадком незаконних дій обвинуваченої. Суд також вважав, що час, який ОСОБА_8 провела, як обвинувачена впродовж судового розгляду (близько 7 років), позитивно вплинув на свідомість останньої, як профілактика правопорушень.

Враховуючи сукупність перелічених вище пом`якшуючих покарання обставин, відповідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, суд був переконаний у необхідності при призначенні ОСОБА_8 основного покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.191 КК України, призначити таке, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 5 ст. 191 КК України, а саме 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги те, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, дані про особу обвинуваченої, її особисте ставлення до вчиненого, яка розкаялась у вчиненому та на переконання суду, обвинувачена усвідомила свою провину, відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, що буде достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, суд вважав необхідним покласти на обвинувачену ОСОБА_8 ряд обов`язків у відповідності до ст.76 КК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 підтвердила, що повністю визнає вину у скоєному, щиро розкаюється, усвідомила вчинене у зв`язку з чим частково погасила заборгованість перед банком внесенням коштів.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 підтвердила позиції ОСОБА_8 в розкаянні та її сприянні розкриттю злочину та відшкодуванню заборгованості, яка виникла в результаті її дій, при цьому послалась на покликання зазначені в ряді постанов Верховного Суду щодо підтвердження обгрунтованості рішення суду першої інстанції в застосуванні до обвинуваченої одночасно вимог ст. 69, 75 КК України.

Відтак у суді апеляційної інстанції не знайшли підтвердження апеляційні вимоги прокурора ОСОБА_6 щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_8 більшої міри покарання за ч. 5 ст. 191 КК України у виді 9 ороків позбавлення волі. Як і не підтверджено те, що суд першої інстанції неналежно обґрунтував та безпідставно застосував пом`якшуючі обставини при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України а в подальшому і ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_8 від відбування основного покарання з призначенням іспитового строку.

На переконання колегії суддів, яка проаналізували в повному обсязі наявні матеріали справи та документи, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 , підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора ОСОБА_6 стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 не знайдено.

Отже, апеляційні вимоги сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням зазначеного вище колегія суддів вважає, що судовий розгляд судом першої інстанції стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи, досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження докази та їм надано належну правову оцінку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, відповідно в суді апеляційної інстанції наявні підстави для відмови у задоволені апеляційних вимог прокурорів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги з доповненням прокурорів у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Головуючий:

Судді: