САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3081/23
Провадження № 1-кп/726/47/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004007 від 16.10.2023 щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Чернівці Чернівецької області, із загальною середньою освітою, не одруженого, який не має утриманців, на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця піхотного відділення піхотного взводу піхотної роти ВОС-100915А військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

12.07.2023, в період з 16:32 по 16:33, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: вул. Головна, 160 м. Чернівці, в середині приміщення магазину «Аврора», в умовах дії на території України режиму воєнного стану, діючи умисно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для відвідувачів та працівників магазину, шляхом вільного доступу, таємно викрав шампунь ТМ «L'oreal Paris Elseve» iз найменуванням «Повне відновлення 5», ємністю 400 мл., вартістю 148 грн 33 коп., шампунь-філер ТМ «L'oreal Paris Elseve» із найменуванням «Hyaluron Plump», ємністю 400 мл., вартістю 148 грн 33 коп.

Після вказаних дій, ОСОБА_3 , пішов із місця вчинення злочину, з викраденим майном, тим самим завдав ТОВ «Вигідна Покупка» своїми протиправними діями матеріальну шкоду на загальну суму 296 грн. 65 коп.

Окрім цього 29.10.2023, в період часу з 14:00 по 14:15 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на МТК «Калинівський ринок» за адресою: вул. Калинівська, 13А м. Чернівці, зайшовши до контейнеру №?65, 4 ряду, 4 сектору в умовах дії на території України режиму воєнного стану, діючи умисно, таємно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для відвідувачів та працівників ринку, шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти в сумі 54 000 гривень, чим своїми діями завдав матеріальної шкоди ОСОБА_7 .

Після вказаних дій, ОСОБА_3 , пішов із місця вчинення злочину, з викраденим майном, тим самим завдав ОСОБА_7 своїми протиправними діями матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, у присутності захисника, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 185 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному аткі, відповідають дійсності. Так, дійсно викрав вказане у обвинувальному акті, при обставинах зазначених в обвинуваченні. Шкодує про вчинене. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.Намагатиметься відшкодувати шкоду, однак одразу не може покрити всю суму. Просив суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просив допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке слід відбувати реально. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат, які стягнути із обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_6 не заперечила щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просила суд призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та визначити по нижчій межі. При цьому просила врахувати те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність вчиненого, визнав свою вину. Також намагався частково відшкодувати шкоду потерпілим.

Потерпілі просили розглянути кримінальне провадження, підтвердивши дійсність обставин, викладених у обвинувальному акті.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в присутності захисника погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, в присутності захисника, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою: вчинену в умовах воєнного стану, повторно.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, що відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів; дані про особу винного, який, в силу ст. 89 КК України, є раніше не судимим.

Також суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує і те, що обвинувачений має місце проживання, був зареєстрований у ОКНП «ЧОНД» з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 1251 від 19.12.2023 ОСОБА_3 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі емоційно-нестійкого розладу особистості, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними та застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує визнання вини, щире каяття, а також те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, намагався частково відшкодувати шкоду потерпілому, однак потерпілий відмовився від частини коштів, а відшкодувати одразу усю суму немає змоги, однак бажає відшкодувати шкоду спричинену своїми діями.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки ОСОБА_3 щиро каючись у вчиненні кримінального правопорушення, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, щире каяття обґрунтовується тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

При цьому суд враховує і те, що вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, знайшло своє відображення у відповідній кваліфікації дій обвинуваченого, що зумовлює необхідність призначення покарання у визначених частиною статті межах, а тому повторно така обставини не може бути взята до уваги при призначення судом покарання, як обставина, що обтяжує покарання.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження: наявність двох епізодів злочинної діяльності, при цьому викрадення в ході першого епізоду засобів гігієни, двох шампунів невеликої вартості; за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті Особливої частини КК України ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

При цьому, суд в даному випадку погоджується із доводами сторони захисту про недоцільність призначення мінімального покарання, визначеного санкцією ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Поряд із цим, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки та обставини за яких його було вчинено, враховуючи при цьому вартість та кількість викраденого майна та фактично спричиненої матеріальної шкоди, яка відшкодована не була, двох епізодів злочинної діяльності, в даному конкретному випадку, суд, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.75 КК України та можливості звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання у виді у виді реального позбавлення волі на строк 3 (три) роки, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Таке покарання відповідає на думку суду загальнопревентивній дії, є справедливим та в міру суворим до тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та повністю відповідає вчиненим злочинним діям, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов одним із потерпілих, а від представника ОСОБА_9 цивільний позов на адресу суду не надходив, що не позбавляє можливості його заявити такий позов у порядку цивільного судочинства.

Розглядаючи заявлений цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідності до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав повністю.

Суд приймає визнання обвинуваченим цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 54 000 грн. 00 коп.

Виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, згідно з яким у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, суд вважає вимоги потерпілого ОСОБА_7 підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальну шкоду на суму 54 000 грн. 00 коп., що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження сума матеріальної шкоди, заявлена до стягнення з обвинуваченого, оскільки така сума підтверджена належними доказами в розумінні ст.ст.76 - 80 ЦПК України, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до положень ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватись правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Частина 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у тому числі і витрати на надання правничої допомоги, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Тому, з обвинуваченого, який водночас є і відповідачем, слід стягнути на користь потерпілого витрати на надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн., розмір яких підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком судових витрат.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не було обрано запобіжний захід.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Витрати на залучення експертів, проведення судових експертиз, у розмірі 2 151 грн. 00 коп. (а.м.к.п. 50, 216), слід покласти на ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Інші процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно з ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту його затримання у порядку приведення вироку до виконання.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок та 5 000 (п`ять тисяч) витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 2 151 (дві тисячі сто п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме 8 (вісім) оптичні носії інформації DVD-R диски з інформацією відзнятих камер відеоспостереження, що визнані речовим доказом у кримінальному провадженні та долучені до матеріалів кримінального провадження (а.м.к.п. 163-170) залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1