Справа № 276/855/24
Провадження по справі 1-кс/276/150/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2024 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000125 від 19.04.2024, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, в силу ст. 89 КК України - не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисних дій, які виразились у заподіянні тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

У клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризиків, слідчий зазначив, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки за вчинення вказаного злочину останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, останній веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не має міцних соціальних зв`язків, а тому, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 матиме реальну можливість переховатися від органів досудового розслідування та суду, шляхом зміни місця свого проживання.

Крім того, доказом існування ризику того, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, останній матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, впливати на останніх, оскільки потерпілий та свідки є близькими родичами ОСОБА_5 , які проживають разом з підозрюваним в одному будинку.

Враховуючи вищевказані обставини, слідчий вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що під час вживання спиртного за адресою проживання між ним та його сином ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. У ході конфлікту він взяв ніж та наніс ОСОБА_9 удар ножем в живіт, після чого ОСОБА_9 пішов у іншу кімнату. За деякий час приїхали працівники поліції та швидка допомога, після чого ОСОБА_9 було госпіталізовано до лікарні. Також повідомив, що він проживає разом з потерпілим та двома свідками в одному будинку. Просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що ризики, що зазначені у клопотанні, не підтверджені, а з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника та підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частинами 2 та 4 ст. 194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя враховує наступні обставини.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (рішення «N.C. проти Італії» від 11 січня 2001, §45).

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисних дій, які виразились у заподіянні тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Під час розгляду клопотання прокурором та слідчим на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Підозра підтверджується як визнавальними показами підозрюваного, так і сукупністю наданих суду доказів, а саме: протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 18.04.2024; довідкою КНП «Хорошівська лікарня» від 18.04.2024; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 від 19.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.04.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 у вчиненні злочину від 19.04.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 19.04.2024.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, слідчий суддя приходить до висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину. Слідчий суддя враховує початкову стадію досудового розслідування, що розпочалось лише 19.04.2024, а також наявність доказів, що вже зібрані органом досудового розслідування та які у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_5 , можливо, вчинив злочин за вказаних у підозрі обставин. При цьому, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Більш того, на даний час ще не проведено необхідну кількість судових експертиз, не проведено слідчі експерименти за участю підозрюваного, свідків.

Слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного та захисника щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вважає обґрунтованими та доведеними слідчим наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Так, у поданому клопотанні слідчий вказав на наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, може вдатися до відповідних дій.

Також слідчий суддя враховує й те, що підозрюваний ОСОБА_5 неодружений, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків.

Відтак, є ймовірність, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме реальну можливість змінити місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Доведеним є також ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілого та свідків, зокрема шляхом психологічного тиску, умовляння, застосування насильства, або погрози його застосування з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні. Так, потерпілий та свідки є родичами ОСОБА_5 та проживають разом з підозрюваним в одному будинку, а тому перебування його на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя враховує початкову стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, розпочатого лише 19.04.2024, суть та характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , особу підозрюваного та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, буде суперечити суспільному інтересу та інтересу потерпілого, який полягає в захисті та охороні найвищої соціальної цінності права на життя, здоров`я та особисту недоторканність людини.

Крім того, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризику впливу на потерпілого та свідків, оскільки останні разом з підозрюваним проживають за однією адресою, в одному будинку.

Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому, незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

Доводи підозрюваного та його захисника не спростовують вищевказані висновки, а тому слідчим суддею відхиляються.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України, та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали слід рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного - з 09 год. 00 хв. 19.04.2024 року.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - з 09 год. 00 хв. 19 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали встановити до 09 год. 00 хв. 18 червня 2024 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 22.04.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1