КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №374/81/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3177/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000030 за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17.01.2024 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка народилась в м. Ржищів Київської області, громадянки України, освіта вища, одружена, на утриманні має двоє малолітніх дітей, не працює, інвалід 3 групи, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима згідно з вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2021 за ч. 1, 2 ст. 182, ч.2,3 ст. 191, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк три роки,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 17.01.2024 ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 191 КК України, - у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2021, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати з дня постановлення вироку - 17.01.2024.

В строк остаточно визначеного покарання зараховано покарання, частково відбуте ОСОБА_6 за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2021, а саме з 28.06.2023 по день проголошення даного вироку.

Цивільний позов Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" до ОСОБА_6 , - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 68, прим. 321, кімн. 2, п/р НОМЕР_2 в АБ "Укргазбанк") матеральні збитки, завдані вчиненням злочинів у розмірі 11200 (одинадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта в сумі 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 копійок (рахунок Державної казначейської служби України по коду доходів 24060300 "Інші надходження" МФО 899998)"

Речові докази: документи, згідно постанови від 22.02.2022, - залишено у матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_6 , працюючи касиром та за сумісництвом перебуваючи на посаді економіста з фінансової роботи відділення №11 Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матеріально-відповідальною особою за схоронність довірених їй матеріальних цінностей, порушуючи вимоги чинного законодавства України, посадових інструкцій та договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 12.10.2018 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживанням своїм службовим становищем, отримала від позичальниці - клієнта КС «Центр фінансових послуг» ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 13 000 грн. в якості сплати з погашення заборгованості по кредиту згідно кредитного договору кредитної лінії № В54/278/18/136/04СЗ від 08.12.2018 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та повідомила останній, що здійснить перерахунок вказаної суми на рахунок Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», видавши при цьому останній квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1402 від 12.10.2018 про прийняття від ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 13 000 грн. та довідку про зарахування вказаних коштів на погашення заборгованості. Однак, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований незаконне збагачення за рахунок чужого майна, зловживаючи своїм службовим становищем, зарахування на рахунок Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» здійснила частково, у розмірі 2000 грн., після чого незаконно заволоділа рештою грошових коштів в сумі 11 000 грн. В подальшому, ОСОБА_6 , з метою приховування своїх злочинних дій, в період часу з листопада 2018 року по квітень 2019 року здійснила часткове повернення привласнених нею коштів в загальній сумі 8 300 грн., при цьому привласнила частину переданих їй готівкових коштів в сумі 2 700 грн., якими розпорядилась на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 Кредитній спілці «Центр фінансових послуг» спричинено майнової шкоди на загальну суму 2 700 грн.

В подальшому, у ОСОБА_6 виник новий злочинний умисел, спрямований на вчинення ряду кримінальних правопорушень.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_6 , працюючи касиром та за сумісництвом перебуваючи на посаді економіста з фінансової роботи відділення № 11 Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матеріально-відповідальною особою за схоронність довірених їй матеріальних цінностей, порушуючи вимоги чинного законодавства України, посадових інструкцій та договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 30.10.2018, перебуваючи у відділенні № 11 Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» за вищевказаною адресою, склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: кредитний договір №В54/350/18/136/21С3 від 30.10.2018 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, додатковий договір про транш № 1 від 30.10.2018 до кредитного договору кредитної лінії № НОМЕР_3 від 30.10.2018 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, договір поруки № В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, договір застави №В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, при цьому маючи доступ до персональних даних ОСОБА_9 , що містилися у ксерокопії її паспорту та картці платника податків, без згоди на те вказаної фізичної особи, а також без передбачених Конституцією України та законами України правових підстав для вчинення цих дій, повторно, незаконно використала конфіденційну інформацію про особу, зазначивши особисті дані ОСОБА_9 про прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, ідентифікаційний код платника податків, поточне місце проживання та місце реєстрації в зазначених офіційних документах, до яких внесла завідомо неправдиві відомості а саме: персональні дані ОСОБА_9 , та до кредитного договору кредитної лінії №В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, додаткового договору про транш № 1 від 30.10.2018 до кредитного договору кредитної лінії № В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018 про надання коштів у позику, з тому числі і на умовах фінансового кредиту, внесла завідомо неправдиві відомості, а саме: персональні дані ОСОБА_9 та зазначила відомості про суму позики в розмірі 12 000 грн., а також графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, що не відповідало дійсності, а також до договору поруки Л2В54/350/18/136/21С3 від 30.10.2018 внесла завідомо неправдиві відомості, а саме; персональні дані ОСОБА_9 та зазначила відомості про поручителя ОСОБА_10 , а також до договору застави № В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018 внесла завідомо неправдиві відомості, а саме: персональні дані ОСОБА_9 та зазначила відомості про передачу ОСОБА_9 в заставу належного їй на праві власності майна - морозильної камери «Ргіте-Technics PROMO-GADF-12390-ZMU» в кількості 1 шт., вартістю 12 500 грн. з урахуванням моментального продажу та ринковою вартістю 25 000 грн., яка перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення дійсної вимоги, що передбачена кредитним договором кредитної лінії№ В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, згідно якого член кредитної спілки ОСОБА_9 зобов`язувався повернути кредит у сумі 12 000 грн. у строк до 30.10.2021 та сплатити проценти за користування кредитом на умовах кредитного договору, що не відповідало дійсності. Після чого власноручно підписала дані договори від свого імені та виконала підписи від імені ОСОБА_9 у відповідних графах, чим надала даним документам юридичної сили. Після чого використала завідомо підроблені офіційні документи - кредитний договір №В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, додатковий договір про транш № 1 від 30.10.2018 до кредитного договору кредитної лінії № НОМЕР_3 від 30.10.2018 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, договір поруки № В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, договір застави №В54/350/18/136/21СЗ від 30.10.2018, для підтвердження виплат коштів позичальнику - ОСОБА_9 , які скерувала до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг». Після чого умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживанням своїм службовим становищем, повторно незаконно заволоділа вказаними готівковими коштами, призначеними для позики позичальникам в сумі 12 000 грн. та не надала вказані кошти ОСОБА_9 , а привласнила, якими надалі розпорядилася на власний розсуд. При цьому, з метою приховування своїх злочинних дій, ОСОБА_6 в подальшому здійснила часткове повернення привласнених коштів в загальній сумі 3500 грн. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 Кредитній спілці «Центр фінансових послуг» спричинено майнової шкоди на загальну суму 8 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному використанні конфіденційної інформації про особу, вчиненому повторно, складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою собою своїм службовим становищем, заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366, ч. 2, ч. 3 ст.191 КК України.

Ухвалою суду від 15.11.2023 кримінальне провадження № 120 221 112 300 000 30 від 16.01.2022 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, - закрито відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, визначених у п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Продовжено в загальному порядку розгляд кримінального провадження № 120 221 112 300 000 30 від 16.01.2022 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вчиненням вказаних злочинів потерпілому заподіяно шкоду:

- юридичній особі - Кредитна спілка "Центр фінансових послуг" заподіяно майнову шкоду на загальну суму 11 200 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність вироку Ржищівського міського суду Київської області від 17.01.2024, у зв`язку з тим, що призначене покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення та її особі, просить вирок змінити та звільнити її від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що після вчинення кримінального правопорушення, вона визнала свою вину, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину та почала відшкодовувати збитки, ще задовго до винесення вироку. Також вона має двох дітей - малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують материнської любові, турботи, догляду та яких вона дуже сильно любить і хоче виховувати разом із своїм чоловіком. Крім того, апелянт вказує, що її мати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також потребує догляду, оскільки є людиною похилого віку, має хвороби, які впливають на її життєдіяльність.

Апелянт вказує, що вона є інвалідом третьої групи з 2004 року, яка встановлена довічно, у зв`язку з чим, їй потрібне систематичне лікування, однак у ДУ «Київський слідчий ізолятор» немає ні гідного обстеження, ні лікування, а тому її стан здоров`я є надзвичайно негативним та інтенсивно погіршується. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, те, що 11 липня 2023 року в слідчому ізоляторі в неї сталася діабетична кома та було встановлено діагноз: Інсулінозалежний цукровий діабет з добовою дозою інсуліну 68 одиниць, ретинопаксія, ангіопатія, кетоацидоз, оскільки не було її особистої згоди на розголошення лікарської таємниці, однак під час проведення обстеження лікарями ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та в Київській області, їй нічого не повідомляли, щодо написання особистої згоди, для розголошення лікарської таємниці. Натомість, в суді першої інстанції, під час судових засідань, вона неодноразово наголошувала на тому, що вся медична документація та документи іншого змісту мають бути долучені до матеріалів кримінального провадження.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить звільнити її від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі за хворобою, з урахуванням доказів, які свідчать про її хвороби, її тяжкий стан здоров`я, тяжкий перебіг хвороб, що перешкоджають подальшому відбуванню покарання.

Апелянт наголошує, що під час госпіталізації та стаціонарного лікування в Київській міській клінічній лікарні переважна більшість діагнозів є вперше виявленими, тобто вона захворіла на ці хвороби під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, разом з тим, більшість її звернень з приводу стану здоров`я було проігноровано.

ОСОБА_6 вказує, що згідно Наказу «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі від 15.08.2014 №1348/5/572 є підстави для звільнення її від подальшого відбування покарання у зв`язку з наявністю наступних діагнозів: цукровий діабет; діабетична полінейропатія, атрофія здорових нервів; портальна гіпертензія, інші супутні діагнози і ці хвороби вказані з дотриманням медичного критерію, який передбачає наявність не будь-якої тяжкої хвороби, а саме хвороби, яка входить до зазначеного переліку хвороб.

Апелянт зазначає, що ці хвороби унеможливлюють подальше утримання її в місцях позбавлення волі, загрожують її життю та можуть призвести до ряду тяжких наслідків.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, при цьому, подав клопотання у якому просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, проти чого в судовому засіданні не заперечувала обвинувачена. А тому, враховуючи наведене та положення ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність адвоката.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, однак вважала за можливе пом`якшити призначене обвинуваченій покарання в межах санкції статті, враховуючи неможливість застосування вимог ст. 69, 75 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 191 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особи суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, відношення обвинуваченої до скоєного, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, дані щодо особи обвинуваченої, яка раніше засуджена за вчинення аналогічних злочинів, до лікарів нарколога та психіатра за амбулаторною допомогою не зверталась, на відповідних обліках за місцем проживання не перебуває, за місцем проживання інформація щодо неї відсутня, за місцем роботи характеризувалась позитивно, громадський порядок не порушує, має місце реєстрації, де фактично проживає, має на утриманні двоє малолітніх дітей. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 191 КК України з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на певний строк та визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства з визначенням розміру покарання в межах санкції закону про кримінальну відповідальність з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на певний строк.

Водночас, дослідивши під час апеляційного розгляду докази щодо особи обвинуваченої, наявні в матеріалах кримінального провадження та долучені ОСОБА_6 до змін і доповнень до апеляційної скарги документи щодо стану її здоров`я, колегія суддів дійшла висновку, що розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за вчинення даного злочину, з огляду на особу обвинуваченої, є надмірно суворим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано дані про особу обвинуваченої, суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, відношення до скоєного, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, матеріальний та сімейний стан особи, поряд з цим поза увагою суду залишились дані щодо стану здоров`я обвинуваченої.

З долучених під час апеляційного розгляду даних щодо особи обвинуваченої вбачається, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, зокрема, ряд хронічних захворювань, з приводу чого знаходиться на обліку в КММЧ, неодноразово зверталась до медичної частини, де була консультована лікарями та якій було встановлено такі діагнози, як цукровий діабет (інсулінопотребний) важкого ступеня, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, анемія важкого ступеня, а також інші захворювання, які в тому числі потребують довготривалого лікування та проведення консультації лікарем - онкологом та гепатологом.

Негативний стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, є обставиною, яка враховується при призначенні покарання, а тому з урахуванням всіх встановлених та доведених судом першої інстанції відомостей у справі, що впливають на захід примусу, а також характер захворювань обвинуваченої, колегія суддів вважає за доцільне, пом`якшити ОСОБА_6 розмір покарання, призначеного за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання за своїм видом і розміром буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню нею нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів погоджується із обґрунтованістю призначення остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, оскільки інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, за яке її засуджено за даним вироком, вчинено нею до постановлення попереднього вироку, однак вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувати принцип поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2021 більш суворим покаранням призначеним за оскаржуваним вироком, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченої в частині звільнення її від відбування покарання за хворобою, то колегія суддів зауважує, що дійсно певний перелік захворювань можуть бути підставою для звільнення від подальшого відбування покарання засудженої особи, однак, питання стосовно неможливості відбування покарання внаслідок хвороби вирішується під час виконання вироку, відповідно до положень ст. 537, 539 КПК України на підставах, передбачених ч. 2 ст. 84 КК України, про що обґрунтовано зазначено було і судом першої інстанції.

Що стосується посилань обвинуваченої на визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки такі обставини не знайшли свого відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, ОСОБА_6 самостійно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не з`явилась, її дії були викриті співробітниками поліції самостійно, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачена не повідомила, в ході судового розгляду свою вину не визнала, у судові засідання без поважних причин не з`являлась, внаслідок чого суд першої інстанції неодноразово відкладав судовий розгляд, застосовував привід до обвинуваченої, і лише під тиском беззаперечних доказів, під час останнього слова висловила каяття у вчиненому та визнала свою провину. Проте, така поведінка обвинуваченої, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду жодним чином не може свідчити про наявність щирого каяття та активну і ініціативну допомогу слідству.

Що ж до посилань обвинуваченої на початок відшкодування збитки, ще задовго до винесення вироку, то це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі. Однак, з матеріалів справи слідує, що заподіяна Кредитній спілці «Центр фінансових послуг» діями обвинуваченої майнова шкода, як на час ухвалення оскаржуваного вироку, так і під час апеляційного розгляду, останньою не відшкодована, в тому числі і частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17.01.2024 необхідно змінити на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України, та пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченої зі змінами і доповненнями слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17.01.2024 у кримінальному провадженні №0000030 щодо обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.3 ст. 191 КК України змінити.

Пом`якшити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, призначене за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2021 більш суворим покаранням, призначеним за оскаржуваним вироком, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4