ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1845/24 Справа № 206/1887/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

13 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

поручителя ОСОБА_9 ,

в режимі відеоконференції:

поручителів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000021 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_13 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2009 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2011 року за ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року за ст. 128, ст. 296 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки; - вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено:

- за ст. 289 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

- за ст. 146 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 09 березня 2021 року по 22 липня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 17 жовтня 2021 року.

До набрання вироком законної ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1 307 гривень 60 копійок процесуальних витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

До початку апеляційного розгляду цього кримінального провадження, від:

- Громадської організації Науково-освітня європейська гуманітарна академія (вул. С. Петлюри, 14а, м. Рівне), в особі її голови ОСОБА_14 ;

- ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є бійцями чеченського батальйону імені шейха Мансура (АДРЕСИ НЕ МАЄ);

- Рівненської обласної організації політичної партії Партія Поляків України (вул. Достоєвського, 3, м. Рівне), в особі керівника ОСОБА_17 ;

- ОСОБА_18 , яка є депутатом Калуської міської ради Івано-Франківської області восьмого скликання, головою правління ГО Івано-Франківський обласний комітет захисту землі (м.п. вул. Шухевича, 15, м. Калуш, Івано-Франківська область);

- Громадської організації Товариство польської культури імені Генріха Сінкевича у Рівненські області (вул. Бахараєва, 17/3, м. Рівне, Рівненська область), в особі голови ОСОБА_17 ;

- Благодійна організації Благодійний фонд НОВІ ГОРИЗОНТИ 2024 (буд АДРЕСА_3 ), в особі голови ОСОБА_19 ;

- ОСОБА_20 , який проживає в м. Києві, українського громадського та політичного діяча, співзасновника УНА-УНСО;

- Підприємство ДОБРОБУТ ГО ДМНГОІ РОДИНА ( АДРЕСА_4 ), в особі ОСОБА_21 ;

- Благодійної організації Міжнародний фонд допомоги Українцям за кордоном ( АДРЕСА_5 ), в особі керівника ОСОБА_22 , кординатора ОСОБА_23 ?;

надійшли клопотання про взяття ОСОБА_7 на особисту поруку.

05.06.2024 року від прокурора надійшло клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки спливає термін строку продовження запобіжного заходу.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання прокурор посилається, на тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, особу обвинуваченого, який неодноразово порушував зону домашнього арешту та пошкоджував електронний засіб контроллю- ремінець браслет трекер, тобто нехтував правилами та обов`язками, які були покладені на нього, самовільно залишав місце свого мешкання, не з`являвся до судового засідання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук що на переконання прокурора свідчить про наявність ризику переховування від суду. Крім того, прокурор вказує, що обвинувачений перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місце мешкання,з деякими має тісні відносини, а також враховуючи, що обвинувачений не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, будучи раніше судими за вчинення злочину проти власності, та маючи незняту та непогашену судимість, вчинив нові умисні злочину, свідчить про те, що обвинувачений може вчинити нові злочини, тобто наявні і ризики, визначені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. До того ж, прокурор звернув увагу і на постанову ВС від 16.04.2024, в якій колегія суддів не знайшла підстав для обрання Нікітіну більш м`якого запобіжного заходу. За таких обставин прокурор вважає, за необхідне продовжити ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки інкриміновані обвинуваченому злочину, пов`язані із застосуванням насильства.

13.06.2024 від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистої поруки або застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання захисник посилається на те, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є нічим не підтвердженими та такими, що з огляду на стадію кримінального провадження припинили своє існування. Так, захисник вказує, що тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень не є вагомою підставою для тримання особи під вартою, тобто тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не виправдано тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_7 , під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України. Крім того, сторона захисту вважає що в даному конкретному випадку суспільний інтерес втратив свою актуальність, навіть навпаки переважає сторону захисту. Кількість людей, що готові взяти обвинуваченого на поруки, а також їхня репутація свідчить про суспільний інтерес, що пов`язаний саме з захистом обвинуваченого від свавілля правоохоронної та судової системи.

До того ж захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме має постійне місце проживання, родини та малолітніх дітей на утриманні, матір майже пенсійного віку, яка частково перебувала на утриманні обвинуваченого до ув?язнення. Також, захисник зазначає, що за період утримання в установі, ОСОБА_7 одружився, а його дружина має стабільний дохід та готова утримувати останнього на період поки він працевлаштується та отримуватиме доходи, а також може внести заставу, якщо така буде визначена обвинуваченому. Крім того, захисник вказує, що обвинувачений має бажання працевлаштуватися та ТОВ «Охоронна фірми К-19», готова укласти з ним трудовий договір та забезпечити останнього місцем роботи

Вказує захисник і про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , за місцем проживання характеризується позитивно, та він будучи патріотом держави підтримує свою дружину в волонтерській та благодійній діяльності, що також в умовах воєнного стану свідчить про його високу репутацію серед суспільства, й обвинуваченому не вручалися повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, майнова шкода завдана була відшкодована потерпілому ОСОБА_24 , останній заявив, що претензій до обвинуваченого не має, а відтак захисник вважає, що на цей час є всі підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваеного на більш м`який, не пов`язанний з триманням під вартою

????Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала клопотання та просила його задовольнити та заперечував проти задоволення клопотання захисника, обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора та підтримали клопотання захисника, поручителів, які просили передати обвинувачено їм на особисту поруку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора та необхідності продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 1 статті 183 КПК України, передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційною інстанцією кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на цей час не розглянуто, й вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, у зв`язку зі скасуванням вироку апеляційного суду постановою Верховного Суду, який обрав йому міру запобіжного заходу на строк 60 днів, який спливає 14 червня 2024 року, на переконання колегії суддів, є необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які нетяжким та тяжким злочинами, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, зокрема у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченого.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його виним за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України, до того ж, він вже раніше порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та самовільно залишив місце свого мешкання, при цьому пошкодивши та знявши електронний засіб контролю, та не з`явився до судового засідання призначеного на 08.09.2021, після чого почав переховуватись від суду, в зв`язку з чим останнього було оголошено в розшук, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме переховування від суду.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення, зокрема кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вказаний ризик є доведеним у повному обсязі.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що під час апеляційного перегляду захисником ОСОБА_25 було заявлено клопотання про здійснення судового виклику та проведення повторного допиту апеляційним судом потерпілого та свідків, яке ще не вирішено у відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а відтак на цей час є таким що об`єктивно існує і ризик здійснення обвинуваченим незаконного впливу на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів на власну користь.

Разом з цим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що особу обвинуваченого ОСОБА_7 його вік та стан здоров`я, а також його зв`язки з матір`ю, наявність місця реєстрації, та позитивну характеристику від сусідів, що при цьому не виключає можливість тримання під вартою обвинуваченого, та не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики.

В той же час, зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Що стосується тверджень захисника про наявність у обвинуваченого малолітніх дітей на утриманні то апеляційний суд зазначає, що захисником окрім свідоцтв про народження ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьком зазначений ОСОБА_27 , а в свідоцтві про народження ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 де батьком зазначений ОСОБА_29 , не надано жодних доказів на підтвердження батьківства саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та утримання ним дітей. Водночас, як встановлено під час кримінального провадження ОСОБА_7 не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу.

Той факт що обвинувачений на цей час одружився, його дружина є практикуючим адвокатом, має стабільний дохід та готова утримувати обвинуваченого, апеляційний суд зазначає, що з наданого захисником свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ) видно, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був зареєстрований шлюб 22.03.2024 року, тобто майже за місяць до обрання Верховним Судом обвинуваченому запобіжного заходу та майже за 3 місяці до розгляду апеляційним судом питання доцільності продовження тримання під вартою, й як Верховний Суд так і апеляційний суд, у зв`язку з цим, не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, й на переконання апеляційного суду вказані обставини не свідчать про зменшення, встановлених ризиків у цьому провадженні до такого ступеню який би свідчив про недоцільність подальшого застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Отже, на переконання апеляційного суду, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися та продовжують існувати.

Апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , є обгрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, суд ще раз наголошує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення та така оцінка, що стосується перспективних фактів, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

До того ж, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Що стосується наданих апеляційному суду заяв про зобов`язання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку підозрюваного.

При цьому, застосування особистої поруки є ефективним, коли для обвинуваченого розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Разом з тим, до поданих заяв не долучено доказів, якими б зазначені обставини були підтверджені, як і не встановлено їх в судовому засіданні з пояснень осіб, які бажають бути поручителями, не було наведено вагомих доводів, які б давали суду обґрунтовані підстави вважати, що вказані особи дійсно зможуть контролювати виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що в судовому засіданні приймали участь лише ОСОБА_10 , як представник Громадської організації ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_11 ,як представник Благодійної організації Міжнародний фонд допомоги Українцям за кордоном ( АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_9 бієць чеченського батальйону імені шейха Мансура, інші фізичні та юридичні особи, які звернулися до суду із заявами про взяття ОСОБА_7 на поруки до апеляційного суду не з`явилися та з клопотанням про участь в судовому засіданні не зверталися, що окрім зазначене вище, позбавляє суд можливості впевнитись у тому, що вказані особи поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також у відповідності до вимог ч. 3 ст. 180 КПК України роз`яснити вказаним поручителям їх обов`язки та наслідки їх невиконання.

При цьому, слід зазначати, що ОСОБА_10 , як представник Громадської організації ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_11 ,як представник Благодійної організації ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_9 бієць чеченського батальйону імені шейха Мансура не надали суду обґрунтованих даних, яким чином вони чи їх громадські організації, які територіально розташовані в м. Рівному, або як пояснив ОСОБА_30 , що він на цей час несе військову службу, зможуть контролювати виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 , який зареєстрований в АДРЕСА_7 , й проживав в м. Дніпро, у разі необхідності забезпечить його явку до суду на першу вимогу.

Той факт, що захисник ОСОБА_8 зазначила, що обвинувачений у випадку звільнення з-під варти буде проживати разом з нею у м. Рівному, зазначених обставин не спростовує, з огляду на територіальну віддаленість м. Рівне від м. Дніпра.

Отже, на думку колегії суддів, зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правоаорушень, обставини їх вчинення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не дають підстав для висновку, що вказаний запобіжний захід особиста порука, здатний гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи і усвідомлення ним можливості повторного визнання його виним за висунутим йому обвинуваченням.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченого під вартою, а саме майже 3 роки, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, майнового стану обвинуваченого, а також наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та того, що попередньо застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ним був порушений, колегія суддів вважає, що застава в 6000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, хоча і є значною, однак не буде для нього завідомо непомірною.

Керуючись ст. ст. 401, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_31 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 липня 2024 року.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 6000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 18168000 (вісімнадцять мільйонів сто шістдесят вісім тисяч) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

В задоволені клопотань Громадської організації Науково-освітня європейська гуманітарна академія, ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , Рівненської обласної організації політичної партії Партія Поляків України, ОСОБА_18 , Громадської організації Товариство польської культури імені Генріха Сінкевича у Рівненські області, Благодійна організації Благодійний фонд НОВІ ГОРИЗОНТИ 2024, ОСОБА_20 ,Підприємства ДОБРОБУТ ГО ДМНГОІ РОДИНА, Благодійної організації Міжнародний фонд допомоги Українцям за кордоном про взяття на особисту поруку відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в окремому порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4