20.02.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/63/24
Справа № 940/1380/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження № 0004577 від 25.09.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 255/2022 вiд 18.04.2022 «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 341/2022 від 17.05.2022 року «На часткову змiну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 573/ 2022 від 12.05.2022 року «На часткову зміну стані 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 757/2022 від 07.11.2022 «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 58/2023 вiд 06.02.2023 року «На часткову змiну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 254/2023 від 01.05.2023 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 3057-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_6 за № 451/2023 від 26.07.2023 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 3057-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 23.09.2023 року близько 10 години ОСОБА_4 перебував у житловому будинку своєї бабусі ОСОБА_7 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає, та в умовах воєнного часу, маючи намір на вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю бабусі ОСОБА_7 та діда ОСОБА_8 i тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до спальної кімнати, де із шафи витягнув жіночу сумку бабусі ОСОБА_7 , з якої незаконно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку пари золотих сережок, вагою 4,2 г, вартістю 10138 гривень 82 копійок, що належать потерпілій ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім цього, 24.09.2023 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_4 перебував у житловому будинку своєї бабусі ОСОБА_7 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає, де в умовах воєнного часу, маючи намiр на вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись відсутністю бабусі ОСОБА_7 та дідуся ОСОБА_8 i тим, що за його діями нiхто не спостерігає, зайшов до спальної кімнати, де iз шафи витягнув жіночу сумку бабусі ОСОБА_7 , з якої незаконно, шляхом вiльного доступу, з метою заволодіння офiцiйними документами здійснив крадіжку банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 .

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з вiдповiдного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених вiдповiдним договором. Вiдповiдно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП вiд 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4. 1.14. 1.27. 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-IІІ вiд 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому видi носiя iнформації, використання якого iнiцiює переказ грошей з вiдповiдного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спецiальнi платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітована АТ «Ощадбанк» платіжна картка № НОМЕР_1 , яка видана ОСОБА_8 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про iнформацiю» № 2657-ХП вiд 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1. п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-IIІ вiд 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську дiяльнiсть» № 2121-ІІІ вiд 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та ст. 200 Кримінального кодексу України, є офіційним документом.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно 23.09.2023 року, перебуваючи у житловому будинку своєї бабусі ОСОБА_7 , здійснив крадіжку із сумки бабусі пари золотих сережок та банківської картки.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні просили призначити обвинуваченому найменшу міру покарання.

Прокурор підтримала висунуте ОСОБА_4 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявила клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ст. ст. 70 ч. 1, 75, 76 КК України.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви суду

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

ІV. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який не одружений, не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК України не судимого, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, також враховує матеріали складеної досудової доповіді, зокрема висновок органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе лише у винятковому випадку за умови здійснення інтенсивного нагляду з боку органу пробації. Крім того, суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує визнання ним вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на підставі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Разом з тим, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив окремі самостійні кримінальні правопорушення, остаточне покарання йому має бути призначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, зваживши на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, виходячи з конкретних обставин його вчинення, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, тому призначає покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_4 зобов`язати: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні, зокрема за проведення експертизи від 31.10.2023 року № СЕ-19/111-23/54091-ТВ в сумі 717 (сімсот сімнадцять) гривень 00 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:пара золотих сережок, які знаходяться на зберіганні у касира-оцінювача ломбарду «Золотий Теленок» ОСОБА_9 , передати у користування потерпілої ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1