СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4060/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м.Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 , який захищає інтереси ОСОБА_4 , на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2024 р. адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України звернувся до Святошинського районного суду м.Києва із скаргою на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги посилається на звернення 27.05.2024 р. ОСОБА_4 до Святошинського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення злочину, у якій повідомив, що в період часу з січня 2022 року по квітень 2024 р. дружина ОСОБА_4 без його дозволу здійснювала розпорядження його грошовими коштами, а саме, оплачувала товари та знімала готівкові кошти. Таким чином, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану. Однак, станом на дату звернення до суду зі скаргою відомості щодо кримінального правопорушення до Святошинським УП ГУНП у м.Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

У судове засідання скаржник не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

У судове засідання представник скаржника адвокат ОСОБА_3 не з`явився, у скарзі просить здійснювати її розгляд за його відсутності.

У судове засідання уповноважена особа Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не з`явилася, про розгляд скарги повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Згідно з ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий суддя, звертає увагу, що підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто сама заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1 розділу 3 Наказу Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів скарги, 27.05.2024 р. ОСОБА_4 звернувся до Святошинського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій вважає, що зазначені в заяві дії його дружини ОСОБА_5 містять ознаки, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. Заява отримана Святошинським УП ГУНП в м.Києві 29.05.2024 р.

Так, з об`єктивної сторони крадіжка характеризується як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило, крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо).

Із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел (див. ч. 2 ст. 24 КК): особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А доводи заяви зводяться, серед іншого, до посилання на факти використання дружиною протягом більше як двох років банківської карти скаржника, яка є його зарплатною карткою.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України - об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто, ч. 2 ст. 61 СК України виникнення права спільної власності подружжя не пов`язується з фактом внесення заробітної плати, пенсії та стипендії до сімейного бюджету або на рахунок у банку. Таким чином, це майно вважається спільним з моменту, коли виникає право власності на нього, тобто з моменту отримання заробітної плати (інших виплат) одним із подружжя. А відтак, факт протиправного заволодіння грошовими коштами, розміщеними на банківському рахунку у даному випадку відсутній, оскільки на таке майно поширюється режим спільної сумісної власності.

Щодо кваліфікації дії за ч. 1 ст. 357 КК України, то слідчий суддя зазначає наступне.

Об`єктом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України є встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також права і законні інтереси громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357, виражається у таких альтернативних діях стосовно відповідних документів, штампів, печаток: 1) викрадення; 2) привласнення; 3) вимагання; 4) заволодіння шляхом шахрайства; 5) заволодіння шляхом зловживання особи своїм службовим становищем; 6) знищення; 7) пошкодження; 8) приховування, а злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357, - у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Враховуючи відсутність ознак протиправного заволодіння ОСОБА_5 офіційним документом - банківською карткою, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України відсутня, з чого слідує, що склад кримінального правопорушення відсутній.

Крім того, в контексті порушених питань варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, доводи заявника у заяві про вчинення кримінального правопорушення є його особистою оцінкою та непогодженням із діями дружини щодо розпорядження майном, на яке поширюється режим спільної сумісної власності, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

Враховуючи, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Аналізуючи зміст заяв ОСОБА_4 , з урахуванням вимог ч.2 ст. 94 КПК України, вбачається, що заявник шляхом реалізації наданого йому права порушення перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю щодо дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, обирає для себе найменш обтяжливий спосіб захисту цих прав. Водночас, з огляду на наведений заявником характер правовідносин, які склались між ним та його дружиною ОСОБА_5 вбачається належність даних відносин до категорії цивільно-правових.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України N 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Отже, не зважаючи на те, що заява ОСОБА_4 хоча й складена таким чином, що має назву, як заява про злочину, але сама по собі містить лише перелік фактичних обставин, пов`язаних із цивільно-правовими відносинами, які існують між заявником та його дружиною, таку заяву за своєю суттю не можна визнати як заяву про вчинене кримінальне правопорушення в розумінні положень ст.214 КПК України.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, попри те, що заявник вважає заяву від 29.05.2024 року повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, проте остання за своїм змістом та наведеними доводами не може в даному випадку слугувати підставами для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки в ній викладена суб`єктивна оцінка приватно-правових відносин, пов`язаних з використанням об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а це в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_4 від 29.05.2024 р. до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який захищає інтереси ОСОБА_4 , на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1