В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/11366/24

Провадження № 1-кп/638/1650/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000475 від 03 квітня 2024 року, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м.Харків, з вищою освітою, заміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей, архіваріус в Ізюмській державній нотаріальній конторі, не є депутатом, раніше не судима, не є інвалідом, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

встановив:

У громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території м. Ізюм, Ізюмського району Харківської області, у невстановлений час, але не пізніше кінця червня 2022 року, виник злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність, а саме зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV) від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС рф на території України.

24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб. Законом України від 15 березня 2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 строком на 30 діб. Законом України від 21 квітня 2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 22 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. У подальшому дію воєнного стану неодноразово продовжено по теперішній час.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» рф визнана державою-терористом (державою-агресором).

24 лютого 2022 року територія м. Ізюм Ізюмського району Харківської області була окупована підрозділами держави-агресора та звільнена силами оборони України 11 вересня 2022 року.

З початку військової агресії рф на територіях, які опинилися в окупації, державою-агресором створювались органи незаконної влади.

03 червня 2022 року на території м. Куп`янськ Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою «временная гражданская администрация Харьковской области», що створена та функціонує в інтересах рф, та обрання її керівника громадянина України ОСОБА_5 .. Вказане рішення затверджено виданням наказу новопризначеним головою т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_5 № 2/22 від 03 червня 2022 року.

10 червня 2022 року головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_5 видано наказ № 9/22 від 10 червня 2022 року, згідно якого затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме: т.зв. «временной гражданской администрацией Волчанского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Вовчанськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Изюмского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Ізюм), т.зв. «временной гражданской администрацией Купянского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Куп`янськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковського района Харьковской области» (адміністративний центр у сел. Козача Лопань).

11 червня 2022 року головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_5 видано наказ № 11/22 від 11 червня 2022 року щодо визначення структури органів виконавчої влади, згідно з пунктом 9.5. якого визначено «Пенсионный фонд» як орган виконавчої влади.

Так, головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_5 , у період часу з 03 червня 2022 року по 01 липня 2022 року, більш точний час слідством не встановлено, було створено незаконний орган влади «Управление Пенсионного фонда Харьковской области», керівником якої призначено громадянку України ОСОБА_6 .. Надалі у складі вказаного органу створено його територіальні підрозділи: «Отделение Пенсионного фонда Волчанского района Харьковской области», «Отделение Пенсионного фонда Изюмского района Харьковской области», «Отделение Пенсионного фонда Купянского района Харьковской области», «Отделение Пенсионного фонда Харьковского района Харьковской области».

Надалі, у невстановлений час, але не пізніше кінця червня початку липня 2022 року, громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно погодилась на пропозицію тодішньої очільниці т.зв. «Отделения Пенсионного фонда Изюмского района Харьковской области» ОСОБА_7 зайняти посаду «главного специалиста отдела выплаты пенсий» одного з вказаних територіальних підрозділів, а саме т.зв. «Отделения Пенсионного фонда Изюмского района Харьковской области», який розташовувався за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території м. Ізюм Харківської області, добровільно займаючи посаду «главного специалиста отдела выплаты пенсий» у т.зв. «Отделении Пенсионного фонда Изюмского района Харьковской области», у період часу з кінця червня початку липня 2022 року по 11 вересня 2022 року виконувала посадові обов`язки, не пов`язані з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, а саме: здійснювала прийом, обробку заяв та складання списків мешканців АДРЕСА_2 з питань отримання гуманітарної (матеріальної) допомоги від рф у розмірі 10 000 тисяч російських рублів та здійснювала перевірку, прийом документів, необхідних для призначення та виплати пенсій під час окупації.

Також, при виконанні своїх посадових обов`язків звітувала перед тодішньою очільницею т.зв. «Отделения Пенсионного фонда Изюмского района Харьковской области» ОСОБА_7 , виконувала доручення та вказівки останньої щодо посадових обов`язків у вказаному відділенні.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Обвинувальний акт надійшов до суду з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, заяви щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, розписки підозрюваного та його захисника про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, розписки підозрюваного та його захисника про отримання копій матеріалів кримінального провадження, а також матеріали досудового розслідування, а саме документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості.

Судом встановлено, що відповідно до положень частини другої статті 302 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 подала заяву про роз`яснення їй вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Положеннями частини другої, третьої статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до частини третьої статті 382 КПК України, суд не вбачає.

З урахуванням поданих учасниками судового провадження заяв та наведених обставин, а також того, що обвинувачена ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акту, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень частини другої статті 382 КПК України.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості, доходить висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною другою статті 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 111-1 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у скоєнні вказаного вище кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України, доведена повністю.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченою, дані про її особу.

Вивченням особи обвинуваченої cудом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 є громадянкою України, заміжня, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, з вищою освітою, архіваріус в Ізюмській державній нотаріальній конторі, не є депутатом, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима.

Згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Згідно зі статтею 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до скоєного, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, яка має місце реєстрації, раніше не судима, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також майновий стан особи, яка офіційно працевлаштована.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує наступне.

Вказане додаткове покарання за санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України не є обов`язковим.

Приймаючи до уваги вищевказані дані про особу обвинуваченої, обставину, що пом`якшує покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без застосування до неї додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи викладене, а також обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_3 необхідно застосувати покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги в межах санкції статті обвинувачення, без конфіскації майна.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги, на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

У відповідності до частини першої статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1