Справа № 456/1533/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/476/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

особи, стосовно котрої застосовано примусові заходи ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви лікаря-психіатра КНП Стрийської міської ради «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня» ОСОБА_9 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку щодо ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву лікаря-психіатра КНП Стрийської міської ради «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку щодо ОСОБА_7 .

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що суд вважає, що у своєму висновку від 18 грудня 2023 року лікарі-психіатри у п. 27 обґрунтування необхідності припинення застосування примусових заходів медичного характеру не вказали жодної з підстав, вказаних у Законі України «Про психіатричну допомогу», інших аргументів для відмови у задоволенні заяви не наведено. Вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини, на яких ґрунтувалася заява лікуючого лікаря-психіатра КНП Стрийської міської ради «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня», що стосується припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку хворому ОСОБА_7 , а саме те, що висновком комісії лікарів-психіатрів №6 від 18 грудня 2023 року враховано особливості психічного стану, перебіг захворювання, ретельний прийом підтримуючого лікування в амбулаторних умовах, подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги не потребує, та, відтак, йому рекомендоване динамічне спостереження лікаря-психіатра, підтримуюче лікування в амбулаторних умовах, психосоціальний супровід на первинному рівні надання медичної допомоги, турбота та піклування родини.

Як зазначає захисник, у заяві лікаря-психіатра чітко зазначено, що ОСОБА_7 за період надання амбулаторної психіатричної допомоги систематично відвідує лікаря-психіатра, ретельно приймає підтримуюче лікування. Станом на зараз спокійний, впорядкований, маячний ідей не висловлює, розладів сприйняття не виявляє, антисоціальні та суїцидальні тенденції відсутні, мислення паралогічне, непослідовне, емоційно знижений, критично оцінює скоєний у минулому злочин. ОСОБА_7 зовні охайний, будує формально правильні плани на майбутнє, Достатньо критичний до скоєного, усвідомлює необхідність подальшого прийому ліків у зв`язку з його хронічним психічним захворюванням. Жалкує про свій вчинок та хоче офіційно працювати. Лікування приймає без заперечень. Таким чином, внаслідок проведеного лікування вдалося досягнути стану ремісії захворювання.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку фактично надавалась з липня 2023 року. При цьому лікарі-психіатри ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судових засіданнях підтвердили обставини щодо поведінки ОСОБА_7 та діагнозу його захворювання; зазначили, що ОСОБА_7 подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги не потребує.

Крім цього, після 30 грудня 2023 року минув строк дії попередньої ухвали суду, тому ОСОБА_7 вважається таким, щодо якого примусові заходи не було застосовано. За цей час останній до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, приводів до органів внутрішніх справ не мав, скарг від жителів населеного пункту місця проживання на нього не поступало, а тому підтвердив своєю поведінкою, що є всі підстави для припинення призначеного примусового заходу щодо нього.

Зазначає, що судом не взято до уваги наявність у ОСОБА_7 сталих родинних зв`язків (дружини та 5 дітей (3 спільних) та батька законного представника ОСОБА_12 , який зобов`язується піклуватись про сина); те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства.

Заслухавши доповідача, позицію ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , лікаря-психіатра ОСОБА_9 , які подану апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається ця особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.

Статтею 92 КК України установлено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 3 червня 2005 року, примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

На переконання колегії суддів, доводи сторони захисту про наявність підстав для припинення застосованих щодо ОСОБА_7 заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, є безпідставними.

Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №6 від 18 грудня 2023 року, ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії зі змінами (дефектом особистості), не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Йому встановлено діагноз: параноїдна шизофренія, безпрерервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений дефект в емоційно-вольовій сфері. За своїм психічним станом ОСОБА_7 доступний формальному контакту, на питання відповідає не завжди по суті; скаржиться на порушення сну, дратівливість; внутрішньо-напружений, підозрілий; висловлює окремі маячні ідеї відношення, впливу; розладів сприйняття не виявляє; мислення паралогічне, непослідовне, зі сковуванням; емоційно знижений, критика до свого стану відсутня; маячних ідей активно не висловлює.

Стосовно обґрунтування необхідності продовження, зміни виду або припинення застосування примусових заходів медичного характеру комісія лікарів-психіатрів зазначає, що враховуючи особливості психічного стану, перебіг захворювання, ретельний прийом підтримуючого лікування в амбулаторних умовах, подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги не потребує. Рекомендоване динамічне спостереження лікаря-психіатра, підтримуюче лікування в амбулаторних умовах, психосоціальний супровід на первинному рівні надання медичної допомоги, турбота та піклування родини.

Як правильно вказано судом першої інстанції, зазначений вище висновок в цілому не доводить того, що покращення психічного стану ОСОБА_7 станом на день звернення до суду із заявою носить стабільний та тривалий характер, що він спроможний дотримуватися підтримуючого лікування самостійно. Також цей висновок не доводить і те, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

Так, у висновку зазначено, що стан ОСОБА_7 покращився з огляду на ретельний прийом підтримуючого лікування, як і зазначено, що останній потребує динамічного спостереження лікаря-психіатра, підтримуючого лікування в амбулаторних умовах, психосоціального супроводу на первинному рівні надання медичної допомоги, тобто висновок не містить покликання на те, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом формально розуміє про свою хворобу та доводить готовність до самостійного лікування та самоконтролю щодо регулярного тривалого прийняття ліків.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_9 надала пояснення про те, що ОСОБА_7 перебуває на лікуванні з 4 липня 2023 року, оскільки він самостійно з`явився на огляд і повідомив про наявність ухвали суду від 30 червня 2023 року про його примусове лікування. Щомісячно відвідує лікаря-психіатра і приймає ліки, станом на сьогодні перебуває у стабільному стані ремісії. Зазначила, що ОСОБА_7 , коли усвідомить, що недобре себе почуває, може звернутися за наданням лікування у добровільному порядку.

Втім, з матеріалів справи слідує, що примусова психіатрична допомога ОСОБА_7 надається з 3 жовтня 2023 року. Водночас, уже 18 грудня 2023 року комісія лікарів-психіатрів прийняла рішення про припинення застосування примусових заходів щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу, що висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві керівника закладу з надання психіатричної допомоги.

З урахуванням того, що хвороба ОСОБА_7 носить хронічний характер, вперше психотичні розлади проявились у 2001 році, він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у закладах з надання психіатричної допомоги, остання госпіталізація (з 5 лютого 2023 року до 15 лютого 2023 року) була у добровільному порядку, зважаючи на вчинення ним суспільно небезпечного діяння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що мета застосування примусових заходів медичного характеру на час звернення до суду із заявою про їх припинення не була досягнута, а стан здоров`я ОСОБА_7 настільки суттєво не змінився, щоб він міг самостійно усвідомлювати необхідність підтримуючого лікування без нагляду лікаря.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 514 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4