У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали клопотання про застосування заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000802 від 05.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходяться матеріали вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. В обґрунтування клопотання зазначив, що наявні ризики , передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив врахувати, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 23.11.2023 №346, проведеним Закарпатською філією судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдальної шизофренії безперервно-прогресивного типу перебігу з дефектом особистості. По психічному стану ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння і не може у теперішній час. Вказав, що ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру лікування у спеціалізованому закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, а тому інший запобіжний захід буде недостатньо ефективним для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Захисниця ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, а у випадку неможливості відмови в задоволенні клопотання, просила змінити на запобіжний захід на передання на піклування дідусю ОСОБА_7 з обов`язковим лікарським наглядом. Просить змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з метою реалізації мінімальних прав обвинуваченого на безпосередню участь в судовому розгляді. Вважає, що в даному випадку відсутня обґрунтована підозра, докази, на підставі яких молода особа утримується в найбільш тяжкому психіатричному закладі, однозначно є недопустимими доказами, виходячи з того, що підстав для затримання ОСОБА_5 на 3 доби - не було. Його затримали прикордонники на території України, при ньому був паспорт громадянина України. Вказує, що незаконність затримання і спровокувало вчинення всіх інших дій. Окрім того, незаконне затримання тягне визнання всіх зібраних доказів недопустимими, оскільки отримані внаслідок істотного порушення норм КПК України.

Також зазначила, що з 04.11.2023 ОСОБА_5 перебував під контролем працівників правоохоронного органу, а тому фактично був затриманим у розумінні ст. 209 КПК України. До цього часу йому не були роз`яснені його права як підозрюваного та не було забезпечено права на правову допомогу. В даному випадку, фактичне затримання ОСОБА_5 за дві доби до складання протоколу затримання, робить всі подальші слідчі дії та докази під час їх проведення, недопустимими доказами, оскільки отримані не у спосіб, встановлений законом та істотним порушенням прав затриманої особи, в т.ч. на захист. участь захисника ОСОБА_8 у врученні повідомлення про підозру, адже виходячи з матеріалів справи а саме долученого ордеру (не доручення ЦБВПД), його залучив саме ОСОБА_5 , а не держава, що в принципі бути не може, а тому органом досудового розслідування грубо порушено право ОСОБА_5 на захист.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що підтримує клопотання свого захисника. Вважає, що клопотання прокурора не відповідає дійсності. Також зазначив, що його вивезли з тюрми без законних на те підстав, без наявної ухвали суду. Він не давав згоду їхати до лікарні, йому не було залучено захисника у встановленому законом порядку. Він також відмовився від госпіталізації і співпраці з лікарем. При проведенні експертизи він відповів лише на одне питання, чи добре він спить. Вважає, якщо він перший раз в 2024 році потрапив до лікарні, то таке захворювання не є хронічним. На підставі вказаного, вважає, що експертиза, проведена відносно нього, є незаконною.

Щодо наведених прокурором ризиків, зазначив, що за період його перебування в закладі охорони здоров`я минуло 4 місяці і він жодного разу не намагався втекти.

Зазначив, що не відмовляється від того, що брав участь в інциденті, але для свого належного захисту бажає знаходитись в суді. Не вважає себе хворим. Зазначає, що його дії були свідомими.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 506 КПК України передбачено, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.508 КПК України застосування запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.508 КПК України, здійснюється з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби та згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Крім того, суд враховує вимоги ст.177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та підозрюваних в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.

Судом встановлено згідно висновку №346 судово-психіатричного експерта Закарпатської філії судових експертиз державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 23.11.2023, що ОСОБА_5 страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії безперервно-прогредієнтного тип перебігу з дефектом особистості. По стану здоров`я ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і у теперішній час та потребує застосування примусових заходів медичного характеру примусового лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Оцінюючи аргументацію сторін щодо наявності чи відсутності ризиків, які є підставою для продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були в основі обрання даного виду запобіжного заходу не відпали. При цьому, наявність підстав для застосування примусових заходів медичного характеру у межах психіатричного закладу слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей, за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Наявність підстав для поміщення особи у психіатричний заклад з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При вирішенні питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України та встановлених під час досудового розслідування слідчим суддею при обрані запобіжного заходу, а також при продовженні строку запобіжного заходу та його зміні.

Підстави, за яких слідчим суддею було застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід, а також обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

На даній стадії розгляду клопотання, обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останньої, є виправданим, а тому підстав для його зміни чи скасування суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, а також приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього.

Щодо поданого захисником клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу суд зазначає, що запобіжний захід у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом не може бути застосований до ОСОБА_5 , оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи психічний стан ОСОБА_5 не може забезпечити безпеку його самого та інших осіб і становить особливу небезпеку для суспільства. Доказів того, що законний представник чи інший близький родич може забезпечити обов`язковий лікарський нагляд за місцем його проживання, що унеможливить його суспільно-небезпечну поведінку до суду не надано. А тому, за даних обставин виключається застосування до особи запобіжного заходу, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 508 КПК України.

Окрім того, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж поміщення особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, суду не надано. Відтак, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178,183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги - Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (49006, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Алексєєнко Надії, буд. 84) в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 24 квітня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали направити до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», 49006, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Алексєєнко Надії, буд. 84 для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 26 лютого 2024 року о 13 год. 05 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1