Провадження № 1-кс/127/8601/24
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000219 від 05.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в ході здійснення якого, з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на майно власником якого являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на наведене, з метою забезпечення арешту майна, підозрюваний не повідомлявся про розгляд даного клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000219 від 05.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні місяці 2024 року, точну дату досудовим розслідуванням не установлено, в ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів в потерпілого ОСОБА_6 , із погрозою заподіяння тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів в потерпілого ОСОБА_6 , під час особистої зустрічі в січні місяці 2024 року, точну дату досудовим розслідуванням не установлено, достовірно знаючи про те, що останній самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , в якій проходив службу за контрактом, висунув вимогу потерпілому, яка полягала у необхідності сплатити останньому грошові кошти, в сумі 1000 доларів США, при цьому попередив про те, що у разі невиконання його вимог, до ОСОБА_6 , який не мав будь-яких договірних відносин майнового характеру із ОСОБА_5 , буде застосовуватися фізичне насильство. Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що в разі невиконання його вимог, він повідомить військову частину про те, що ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину. У подальшому, в ході постійних телефонних дзвінків та особистих зустрічей, ОСОБА_5 періодично висувались вимоги про надання йому грошових коштів в сумі 1000 доларів США.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на примушування ОСОБА_6 до передачі грошових коштів, ОСОБА_5 30.04.2024, орієнтовно о 19 год. 00 хв., зустрівшись із потерпілим ОСОБА_6 , неподалік Жмеринського міськрайонного суду, що за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, висунув вимогу потерпілому ОСОБА_6 про передачу грошових коштів вже в сумі 1200 доларів США, при цьому, погрожуючи заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, у разі невиконання його протиправних вимог.

Сприймаючи погрози ОСОБА_5 як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я ОСОБА_6 , погодився на вимоги останнього та 02.05.2024 близько 15 год. 15 хв., прибув на автостанцію «Жмеринка», що по АДРЕСА_2 .

У подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, спрямований на вимагання передачі чужого майна, поєднаний з погрозою застосування фізичного насильства до потерпілого, діючи в умовах воєнного стану, отримав від ОСОБА_6 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів у ході спеціального слідчого експерименту, грошові кошти в сумі 1200 доларів США, з яких 1000 доларів США несправжні імітаційні засоби, після чого ОСОБА_5 був викритий та затриманий працівниками правоохоронних органів.

На підставі здобутих доказів 03.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимаганні, вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2024 (справа №127/15242/24) застосовано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.05.2024 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2024 скасовано, ухвалено нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 задовольнено частково, застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 год .40 хв. 30 червня 2024 року та визначено заставу в розмірі 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 302 800 грн..

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, обґрунтована.

Обгрунтовуючи клопотання слідчим зазначається про те, що метою накладення арешту на майно підозрюваного є конфіскація майна, як виду покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкцією ч. 4 ст. 189 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З реєстраційної картки транспортного засобу слідує, що у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перебуває автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, білого кольору, VIN-код НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З огляду на зазначене слідує, що у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перебуває автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, білого кольору, VIN-код НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 .

Таким чином, з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, врахувавши те, що вищевказане майно належить особі, щодо якої судом може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, а відтак з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню частково.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, білого кольору, VIN-код НОМЕР_4 , який перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), необхідно накласти шляхом заборони користування та розпорядження вказаним майном.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, білого кольору, VIN-код НОМЕР_4 , шляхом заборони користування та розпорядження вказаним майном.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: