Справа № 541/1463/24
№ провадження 1-кп/541/189/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Миргороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 28.02.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, є осоьою з інвалідністю 3-ї групи, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 27.05.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

28 лютого 2024 року близько 12 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на узбіччі автодороги поблизу церковного приміщення, розташованого по вул. Гурамішвілі, 137, в м. Миргороді Полтавської області , побачив транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101», д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, у салоні якого між передніми сидіннями знаходився гаманець, який належить потерпілому ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_4 під дією раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим що за його діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, діючи в умовах воєнного стану, що введений у зв`язку з військовою агресією російсько федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та продовжено по теперішній час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення переконавшись, що водійські двері автомобіля відчинені, шляхом вільного доступу, викрав гаманець, коричневого кольору, у якому знаходились грошові кошти у сумі 410 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 410 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. У скоєному розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що претензій до обвинуваченого він не має, оскільки шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована. При призначенні покарання просив не застосовувати реальну міру покарання.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування провадження, які не були об`єктом дослідження і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюються.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, котра вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, утриманців не має, характеризуються за місцем проживання посередньо, перебуває на обліку в лікаря нарколога, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину особою повторно.

Вищезазначені обставини дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку.

Цивільний позов по провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк два роки.

У відповідності з п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- оптичний носій інформації - DVD-R диск із відеозаписами з зовнішніх камер відеоспостереження Православної церкви України «Церква всіх Святих», розташованої за адресою: вул. Гурамішвілі, 137, м. Миргород Полтавської області - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000227 від 28.02.2024.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в цей же термін, з моменту вручення йому копії вироку шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, в разі подання апеляційної скарги, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та засудженому.

СуддяОСОБА_1