Справа №705/3586/22
1-кс/705/905/24 УХВАЛА
01 липня 2024 року м.Умань
Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на рішення про зупинку кримінального провадження та повідомлення про підозру,
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задовольнити. Вважає, що і повідомлення про підозру, і зупинення досудового розслідування відбулися поза межами досудового розслідування після спливу строку такого, з урахуванням висновків Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 461/9707/21.
Прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважав скаргу безпідставною та просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що строк досудового розслідування кримінальних проступків до повідомлення особі про підозру на час повідомлення про підозру ОСОБА_5 та винесення постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення у розшук не був визначений. А з 01.01.2024 відповідно до внесених змін до КПК України тривалість досудового розслідування до повідомлення особі про підозру взагалі не обмежена будь-якими строками. Щодо належного повідомлення про підозру та вжиття заходів для виклику ОСОБА_5 до органу дізнання, що мало передувати зупиненню досудового розслідування та оголошенню підозрюваного у розшук, то було достеменно встановлено, що ОСОБА_5 перетнув кордон, тобто не знаходився в Україні. Однак де він знаходиться, встановлено не було, відповідно не могли повідомити належним чином. Наведене й стало підставою для зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук.
Вислухавши пояснення адвоката та прокурора, дослідивши скаргу, слідчий суддя дійшов такого висновку.
20.07.2023 дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , яке отримано 20.07.2023 матір`ю ОСОБА_12 із зобов`язанням передати своєму сину ОСОБА_5 .
Під процесуальною формою повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні слід розуміти чітко визначений процедурними нормами кримінального процесуального кодексу прийняття, оформлення та вручення процесуального документа у вигляді повідомлення особи про підозру уповноваженими на те суб`єктами.
Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
При цьому, ч. 1 ст. 276 КПК України визначає, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, відповідно до норм якої письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень.
Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (глава 11 КПК України, ст.ст. 135, 136).
Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Згідно зі ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).
У тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.
Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст. 89 КПК України), як і остаточне визначення кваліфікації дій особи, якій оголошено про підозру.
Підозра ОСОБА_5 була оголошена належним чином його найближчій родичці матері ОСОБА_12 , яка була допитана свідком у зазначеному кримінальному провадженні та яка зобов`язалась передати своєму сину ОСОБА_5 .
У судовому засіданні встановлено, що за своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення дізнавачем, який відповідно до КПК України має повноваження слідчого, були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_5 був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
У зв`язку із вищевикладеним слідчий суддя дійшов висновку, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування були дотримані вимоги положень ст. ст. 276-278 КПК України.
Згідно з частиною 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.
Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.
Відповідно до частин 2, 3 статті 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Як встановлено у судовому засіданні, повідомлення про підозру ОСОБА_5 отримано 20.07.2023 матір`ю ОСОБА_12 із зобов`язанням передати своєму сину ОСОБА_5 . Статтею 113 КПК визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього кодексу.
Частинами 1, 3, 5, 7 статті 115 КПК визначено, що строки, встановлені цим кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію…При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку… При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу…При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Відповідно до частини 1 статті 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Згідно з частиною 1 статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Пропущений строк у кримінальному провадженні, що здійснюється з урахуванням особливостей, визначених статтею 615 цього кодексу, може бути поновлений, якщо заінтересована особа подала клопотання не пізніше 60 днів з дня припинення чи скасування воєнного стану.
З огляду на вищенаведене, поновленню підлягають порушені винятково з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом, адже дотримання строків звернення до суду є одним із засобів забезпечення виконання завдань кримінального провадження учасниками судового провадження, оскільки інститут строків у кримінальному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності та стимулює як суд, так й учасників кримінального процесу добросовісно користуватись правами та належно виконувати обов`язки.
Відтак поважними причинами пропуску процесуального строку можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась із скаргою, заявою чи клопотанням, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.
У даному випадку судовим розглядом встановлено, що строк на можливе подання відповідної скарги на оголошення про підозру почав спливати з 20.07.023 та відповідно на день подачі скарги до суду закінчився, тобто скаргу подано до суду після спливу процесуального строку та за відсутності клопотання про поновлення такого строку з поважних причин. Відповідно до частин 2, 3 статті 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Крім того, постановою дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 від 20.07.2023 зупинено досудове розслідування та оголошено підозрюваного ОСОБА_5 в розшук.
Частиною 2 статті 219 КПК України (чинною станом на 20.07.2023) передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до для повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.06.2023 у справі № 461/9707/21: « ...ч. 2 ст. 219 КПК передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Частина 2 ст. 298 глави 25 КПК «Особливості досудового розслідування кримінальних проступків» встановлює правило про те, що досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Тобто чинним КПК не визначено строк дізнання для кримінальних проступків з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Разом з тим кримінальні проступки за ст. 12 КК є найменш суспільно небезпечними діяннями. Наступний щабель градації по суспільній небезпеці займають нетяжкі злочини.
Чинний КПК у ч. 2 ст. 219 КПК визначив строк досудового розслідування для нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів.
З огляду на те, що кримінальні проступки є менш суспільно небезпечними діяннями порівняно із нетяжкими злочинами, то і строк їхнього розслідування не повинен бути більшим, аніж для нетяжких злочинів.
Такий підхід відображений також в ухвалі ККС ВС від 04 травня 2022 року у справі № 204/1781/21.
Водночас 01.01.2024 набув чинності Закон України № 3509-IX від 08 грудня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури».
Даним Законом визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Положення частини першої статті 219 КПК в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури" застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури".
За приписами ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Повернення процесу (процесуальних дій) зважаючи на приписи частини 1 статті 5 КПК неможливе. Допустимість доказів визначається положеннями КПК, які були чинними на момент їх отримання.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/201), за висновками якого: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, зворотна дія нової норми полягає в її застосуванні під час надання правової оцінки юридичним фактам, правовідносинам, що мали місце (відбулися, закінчилися) під час дії попередньої норми.
Натомість якщо нова норма поширюється лише на ті юридичні факти, права та обов`язки, які мають місце (залишаються існувати, виникають) після введення закону в дію, то ця норма матиме пряму дію, тобто діятиме відразу.
Тому під час здійснення кримінального провадження має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення правовідносин.
Статтею 280 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для зупинення досудового розслідування. Такою підставою є, в тому числі, і оголошення підозрюваного у розшук. При цьому, за правилами цієї норми, досудове розслідування може бути зупинено тільки після повідомлення особі про підозру.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.
До зупинення досудового розслідування слідчий, дізнавач зобов`язані виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої статті 281 КПК України.
Досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.
Згідно з витягом з Центральної підсистеми «Аркан» (відповідь від 14.07.2023 № 2667/14/01/27-2023) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 16.02.2021 по 02.03.2022 неодноразово перетинав кордон України.
З наведеного вбачається, що переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування чи суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності є недоведеним, оскільки, як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 востаннє перетинав кордон України 02.03.2022, тобто до складання 20.07.2023 повідомлення про підозру відносно нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Однак матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 , в якості підозрюваного, будь-яким чином направлялася повістка чи здійснювався виклик до дізнавача. Відтак неможливо стверджувати, що ОСОБА_5 був обізнаний про оголошену йому підозру та переховувався від органу дізнання.
Таким чином, винесена дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 20.07.2023, у той же день, що і складення повідомлення про підозру, постанова про оголошення ОСОБА_5 в розшук та зупинення досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є не мотивованою, не обґрунтованою та передчасною, оскільки не містить підтвердження того, що підозрюваний у належний спосіб викликався до дізнавача чи прокурора та ухилився від явки й переховувався від органу дізнання, а також у зазначеній постанові взагалі не вказано, які заходи вживалися для встановлення місця знаходження підозрюваного.
Відтак, скаргу адвоката в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на постанову дізнавача про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук належить задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 303-309, 369-372, 532 КПК, суд
Скаргу задовольнити частково.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1