ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1002/24 Справа № 175/6030/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 15.04.2024 у вечірній час доби (більш точного часу встановити не виявилось можливим), перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де спільно вживали алкогольні напої.

Під час спільного вживання алкогольних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 долонею своєї правої руки умисно наніс не менше одного удару по обличчю ОСОБА_10 з правої сторони.

Продовжуючи спільне вживання алкогольних напоїв в період часу з 16.04.2024 по 19.04.2024 ОСОБА_7 продовжував перебувати за місцем свого проживання за вказаною адресою разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, продовжував учиняти словесні конфлікти з останньою.

Так, 19.04.2024 в ході чергового спільного розпиття алкогольних напоїв у вечірній час доби (більш точного часу встановити не виявилось можливим), ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні спальні, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, знову вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_10 , реалізуючи який ОСОБА_7 спереду наблизився до потерпілої, яка сиділа на дивані, та знаходячись в безпосередній близькості обличчям до обличчя, діючи умисно, усвідомлюючи, що потерпіла є жінкою, та в силу своїх фізичних можливостей, жодного опору діям ОСОБА_7 вчинити не може, останній рукою своєї правої руки зжатою в кулак умисно наніс не менше двох ударів в область скроневої ділянки з лівої сторони голови, лівого ока та лівої щоки, внаслідок чого ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала спиною на підлогу.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, в той же день та час, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_10 , яка лежала на підлозі на спині, та продовжуючи діяти умисно, бажаючи спричинити тілесні ушкодження останній, своєю правою ногою, взутою у черевик, наніс потерпілій ще не менше двох ударів в області грудної клітини зверху та з правої сторони відносно потерпілої. Після цього ОСОБА_7 залишив ОСОБА_10 лежати на спині на підлозі біля дивану та продовжив займатися своїми справами, не звертаючи уваги на неї та не пропонуючи їй своєї допомоги.

Крім того, 21.04.2024 у першій половині дня, (більш точного часу встановити не виявилось можливим), ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знову вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_10 , реалізуючи який ОСОБА_7 наблизився до потерпілої, яка лежала на дивані, та знаходячись в безпосередній близькості обличчям до обличчя, діючи умисно, останній долонею своєї правої руки умисно наніс не менше двох ударів в область обличчя.

У подальшому, аж 23.04.2024 ОСОБА_7 продовжував перебувати в приміщенні будинку АДРЕСА_2 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , та, не пропонуючи останній будь-якої допомоги лікарів після спричинених їй тілесних ушкоджень, продовжував вживати разом із нею алкогольні напої.

23.04.2024 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15:42 години, ОСОБА_10 внаслідок спричинених їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень голови померла в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де о 15:42 годині її без ознак життя виявив ОСОБА_7 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 831не від 24.04.2024 смерть потерпілої ОСОБА_10 настала від внутрішньочерепної травми, що ускладнилася набряком головного мозку та крововиливами під оболонки головного мозку.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у спричиненні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

23.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

26.04.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року залишено без задоволення клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту терміном до 30 червня 2024 року та покладено на підозрюваного наступні обов`язки: заборонено у нічний час з 21.00 години до 06.00 години ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; утриматись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; з`являтися до слідчого, прокурора, суду за першим викликом; негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слідчий суддя, всупереч усім наявним вимогам про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно ст.ст.183, 184 КПК проігнорував наявні ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК та обрав запобіжний захід, який, на думку сторони обвинувачення, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Аргументує ти, що про наявність вищевказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, факт того, що свідки є родичами та сусідами підозрюваного, а також дані про особу підозрюваного, який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований та зловживає алкоголем. Крім того, на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з урахуванням даних про особу підозрюваного, характеру злочину, додатково свідчить про неправильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за підозрюваним правоохоронними органами є ускладненим. Окрім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ст.224, ч.4 ст.95 КПК.

Разом з тим зазначає, що згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді ОСОБА_7 було заборонено у нічний час залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язок утримуватися спілкування зі свідками по кримінальному провадженню. Проте, за вказаною адресою проживає мати підозрюваного та вітчим, які були допиті у якості свідків та підтвердили наявність між загиблою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 конфліктів, у тому числі спричинення останнім ляпасів ОСОБА_10 . Тобто у даний час ОСОБА_7 вже порушує покладені на нього обов`язки, оскільки проживаючи спільно зі свідками, однозначно з ними щоденно спілкується.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, прокурор вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому тільки застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечитиме п.2 ч.3 ст.132 КПК та правовим позиціям ЄСПЛ, оскільки забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також буде запобігати зазначеним вище ризикам.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вислухавши підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, строком на два місяці, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Водночас слідчий суддя дійшов висновку про відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків переховування підозрюваного та незаконного впливу на свідків з огляду на визнання вини ОСОБА_7 та його щирого каяття у вчиненому злочині.

Натомість, з такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, про наявність існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також те, що свідки у даному кримінальному провадженні є родичами та сусідами підозрюваного.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням положень ч.1 ст.178 КПК, а саме вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину визнає, щиро кається, співпрацює зі слідством, встановленим під час апеляційного розгляду ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, на даному етапі кримінального провадження можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам.

У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою апеляційного суду, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді апеляційний суд має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 червня 2024 року включно, із покладенням на нього відповідних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 422 та ст.ст.176-178, 181, 196 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби стосовно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 червня 2024 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК, а саме:

- цілодобово не залишати місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції України за місцем реєстрації підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4