Справа № 749/153/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/478/24
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 від 12.05.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, українця, громадянина України, звільнений з лав ЗСУ за станом здоров`я 30.12.2023 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз, у розмірі 2390, 00 гривень (дві тисячі триста дев`яносто гривень 00 копійок).

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2021 року у справі № 736/1010/23 арешт на автомобіль марки ВАЗ модель 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази: автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий перебуває у власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , яким на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди користувався ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_2 повернуто власнику ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, транспортний засіб марки ВАЗ моделі 21099, р.н. НОМЕР_1 , повернути йому, як законному володільцю. Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, а саме: повне визнання вини, щире каяття, те, що раніше він до кримінальної відповільності не притягувався, має статус учасника бойових дій та ІІ групу інвалідності, отриману внаслідок поранення в ході бойових дій, а тому в умовах тривалої ізоляції йому не зможуть надати відповідну лікарську допомогу. Звертає увагу, що на даний час він повернувся до своїх функціональних обов`язків тракториста на підприємстві «Прогрес», має постійне місце проживання, де мешкає разом з дружиною, позитивно характеризується за місце проживання та роботи. Вказує, що потерпілим повністю відшкодована матеріальна і моральна шкода, в судовому засіданні потерпілі просили застосувати до нього найменш суворе покарання. Зазначає, що у нього на утриманні знаходиться мати, 1961 року народження, яка є інвалідом ІІ групи. Також звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.2022 року, який було укладено на підставі договору комісії між ТОВ «ЛОТ» та ОСОБА_9 , транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21099, р.н. НОМЕР_1 користується та володіє саме він.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №335 від 09.12.2022 року старшого солдата ОСОБА_8 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 .

11.05.2023 року близько 20 години 00 хвилин старший солдат ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись поблизу АДРЕСА_4 , діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, у результаті чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, внаслідок чого відбулось перекидання автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного перелому верхньої третини правої плечової кістки, утвореного в ході подій дорожньо-транспортної пригоди, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, утвореного травмуючою дією механічних сил внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

У даній дорожній обстановці водій старший солдат ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), та п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною і умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковані, як вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, колегія суддів погоджується.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окремою підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції передбаченою ч. 2 ст. 409 КПК України, є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, його вік, згідно наявних даних, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, характеризуючі матеріали відносно обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Проаналізувавши прийняте судом рішення, колегія суддів підкреслює, що таке покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам ст.50 КК України та не може вважатись явно суворим лише з підстав незгоди з таким висновком обвинуваченим.

Такий розмір та вид покарання є необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки повністю відповідає меті його призначення.

Що ж до доводів скарги про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання, із застосуванням ст.69 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Колегія суддів вважає, що зазначені в скарзі обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому, всі обставини були належним чином враховані судом першої інстанції, а тому суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого буде сприятливим при призначенні реального терміну покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що транспортний засіб має бути повернутий власнику.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4