Справа№ 953/1818/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного пров адження кримінальне провадження №0000363 від 26.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Харкова, освіта спеціальна середня, не одружений, на утриманні малолітніх осіб та осіб похилого віку не має, офіційно не працевлаштований, проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

встановив:

22 лютого 2021 року ОСОБА_3 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

13.06.2023 ОСОБА_3 прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до ч.2 ст.389 КК України, про що останній надав підписку. Також ОСОБА_3 під особистий підпис видано направлення до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49, для відбування безоплатних громадських робіт, відповідно до якого він повинен приступити до відбування покарання з 14.06.2023 року.

Однак ОСОБА_3 , будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене Київським районним судом м. Харкова покарання умисно, ігноруючи вирок суду, з метою ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, згідно табелю виходу на роботу з 15.06.2023 року по 30.06.2023 року (не вийшов на відпрацювання покарання:15.06.2023 року, 16.06.2023 року, 17.06.2023 року, 19.06.2023 року, 20.06.2023 року, 21.06.2023 року, 22.06.2023 року, 23.06.2023 року, 25.06.2023 року, 26.06.2023 року, 27.06.2023 року, 28.06.2023 року, 29.06.2023 року, 30.06.2023 року), з 01.07.2023 по 31.07.2023 ( не вийшов на відпрацювання: 01.07.2023 року, 03.07.2023 року, 04.07.2023 року, 05.07.2023 року, 06.07.2023 року, 07.07.2023 року, 08.07.2023 року, 10.07.2023 року, 11.07.2023 року, 12.07.2023 року, 13.07.2023 року, 14.07.2023 року, 15.07.2023 року, 17.07.2023 року, 18.07.2023 року, 19.07.2023 року, 20.07.2023 року, 21.07.2023 року, 22.07.2023 року, 24.07.2023 року, 25.07.2023 року, 26.07.2023 року, 27.07.2023 року, 28.07.2023 року, 29.07.2023 року, 31.07.2023 року), з 01.08.2023 по 11.08.2023 (не вийшов на відпрацювання 01.08.2023 року, 02.08.2023 року, 03.08.2023 року, 04.08.2023 року, 05.08.2023 року, 07.08.2023 року, 08.08.2023 року, 09.08.2023 року, 10.08.2023 року, 11.08.2023 року) до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області не з`явився, чим ухилився від їх відбування.

Такі дії ОСОБА_3 набули тривалого системного характеру і полягають у невиконанні обов`язку (бездіяльність) щодо відбування покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт та відповідно до ст.40 КВК України є ухиленням від виконання покарання, оскільки більше двох прогулів без поважних причин протягом місяця є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, з 14.06.2023 по 11.08.2023 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації » в Харківській області ОСОБА_3 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженим про наслідки не відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт, допустив прогули та фактично не відпрацював 196 години.

Прокурор звернувся із клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 підписаної в присутності захисника ОСОБА_4 , обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, висловив згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Як передбачено ч.1 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Відповідно ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку за ч.2 ст.389 КК України повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального проступку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 не одружений, малолітніх осіб та осіб похилого віку на утриманні не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

При обранні виду та міри покарання, відповідно до ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність, у виді арешту.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Виходячи із вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України, не відбута ОСОБА_3 частина покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 становить 196 годин громадських робіт, що відповідає 24 дням арешту.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_3 після постановлення 22.02.2021 Київським районним судом м. Харкова вироку, до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд призначає остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до призначеного за цим вироком суду покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Керуючись ст.ст. 369,370,373,374,381,382 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2021, згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.72 КК України виходячи із співвідношення, що 196 годинам громадських робіт відповідає 24 дням арешту, та остаточно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити до відбування покарання у виді арешту строком 5 (п`ять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не застосовувався.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1