КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/7872/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2745/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Вирок

Іменем України

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002104 за апеляційною скаргою прокурора Броварської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину - ОСОБА_7 , 2020 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30 червня 2016 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, 19 червня 2018 року звільнений Бориспільською виправною колонією Київської області № 119, 05 серпня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області змінено покарання на умовно-дострокове, невідбутий строк - 9 місяців 4 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах цього кримінального провадження з 14 серпня 2023 року, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, до 22 грудня 2023 року.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

ОСОБА_7 звільнено з-під варти в залі судового засідання.

Відповідно до статті 76 КК України в період іспитового строку покладено на ОСОБА_7 виконання наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 01 жовтня 2022 року приблизно о 08 год. 41 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 253, звернув свою увагу на полиці торгового стелажу із побутовими товарами, належними ТОВ «Епіцентр К», після чого у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, а саме 01 жовтня 2022 року приблизно о 08 год. 41 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за зазначеною адресою у приміщенні гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», в умовах воєнного стану, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаних полиць та таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав майно, а саме: гарнітуру бездротову PROMATE LaBoca Bluetooth 5.0 чорні (laboca black) вартістю 825,00 грн, рюкзак дитячий арт. PL 82110 «Щенячий патруль» вартістю 290,10 грн.

Після цього ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, пройшовши повз розрахункові каси магазину, при цьому не розрахувався за товар, вийшов із приміщення магазину та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав майнову шкоду потерпілому ТОВ «Епіцентр К» на загальну суму 1 115,10 грн.

Крім того, 25 травня 2023 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Єва» ТОВ «РУШ», за адресою: Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, 11, де звернув свою увагу на полиці торгового стелажу із засобами особистої гігієни, належними ТОВ «РУШ», та в цей час у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, а саме 25 травня 2023 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за зазначеною адресою у приміщенні магазину «Єва» ТОВ «РУШ», в умовах воєнного стану, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаних полиць та таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав майно, а саме: парфуми туалетна вода Versace Eau Fraiche 50 мл вартістю 2 999,00 грн, парфуми туалетна вода Versace Eros 50 мл вартістю 3 399,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, пройшовши повз касову зону магазину, при цьому не розрахувався за товар, вийшов за межі торгівельного та касового обслуговування покупців, проте на виході із магазину був зупинений працівниками магазину «Єва» ТОВ «РУШ».

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 намагався завдати майнову шкоду потерпілому ТОВ «РУШ» на загальну суму 6 398,10 грн.

Крім того, 25 травня 2023 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_7 , рухаючись вулицею Київська в м. Бровари, в напрямку магазину «Дніпро М», який належить ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М», що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Київська, 161, звернув свою увагу на бувшу у користуванні бензопилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі «DSG-45», яка знаходилась на рекламній підставці перед входом до магазину, та належить ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М», і в цей час в останнього, з метою особистого збагачення, виник злочинний протиправний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

У той самий час ОСОБА_7 , зупинившись в місці знаходження на рекламній підставці бензопилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі «DSG-45», поблизу магазину «Дніпро М», за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяв у праву руку бензопилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі «DSG-45», яка належить ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М», та з останньою продовжив рух вул. Київська.

У подальшому ОСОБА_7 із викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М» майнову шкоду на суму 3 330,00 грн.

Крім того, 10 липня 2023 року о 09 год. 57 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поруч із павільйоном № 402 ФОП « ОСОБА_10 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звернув свою увагу на стіну із вивішеними інструментами, належними ФОП « ОСОБА_10 », після чого у нього виник злочинний протиправний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, а саме 10 липня 2023 року о 09 год. 57 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поруч із павільйоном № 402 ФОП « ОСОБА_10 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаної вище стіни із вивішеними інструментами та таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, належне ФОП « ОСОБА_10 », а саме: «Бокорізи 115 мм. Haisser 41166» в кількості 2 одиниці по 220,00 грн кожна, загальною вартістю 440,00 грн, «Голкогубці міні прямі 150 мм Haisser 41163» в кількості 2 одиниці по 220,00 грн кожна, загальною вартістю 440,00 грн, «кліщі зажимні (гейзерний зажим 250 мм.)», вартістю 230,00 грн, «кліщі зажимні (гейзерний зажим 250 мм. гумова ручка)», вартістю 270,00 грн, «Круглогубці міні 127 мм Haisser 41165» в кількості 2 одиниці по 220,00 грн кожна, загальною вартістю 440,00 грн.

У подальшому ОСОБА_7 із викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ФОП « ОСОБА_10 » майнову шкоду на суму 1 820,00 грн.

Крім того, 13 липня 2023 року о 08 год. 31 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поруч із павільйоном АДРЕСА_4 , належний ОСОБА_11 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звернув свою увагу на стіну із вивішеним товаром, належним ОСОБА_11 , після чого у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, а саме 13 липня 2023 року о 08 год. 31 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поруч із павільйоном № 349, належний ОСОБА_11 , за зазначеною вище адресою, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаної вище стіни із вивішеними товарами та таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав майно, належне ОСОБА_11 , а саме рюкзак піксельного окрасу «PLAYERUNKNOWN'S BATTLEGROUNDS» об`ємом 35 л вартістю 1 400,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 із викраденим майном шляхом приховування останнього від працівників павільйону пройшов повз ОСОБА_11 , при цьому не розрахувавшись за товар, фактично покинув місце вчинення кримінального правопорушення, так як відійшов за межі торгівельного павільйону та зону обслуговування покупців, проте при виході від павільйону був зупинений ОСОБА_11 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 намагався завдати майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 1 400,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Броварської окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначити ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 6 років.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в оскаржуваному вироку суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановив наявність одних і тих же обставин, що пом?якшують покарання обвинуваченому: суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування шкоди. Також суд врахував ступінь суспільної небезлеки вчинених кримінальних правопорушень, обвинувачений не становить на даний час великої суспільної загрози, вважає, що виправлення та перевихвання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, відтак доцільно звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, одночасно поклавши на останнього обов?язки, передбачені ст. 76 КК України. Тобто, судом при ухваленні даного вироку не враховано, що при застосуванні різних інститутів, а саме призначаючи покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленою санкцією статті та звільняючи від відбування покарання з випробуванням, рішення про застосування кожного з них має бути належним чином мотивованим, тобто суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а, отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також апелянт вказує, що у порушення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд першої інстанції, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку взагалі не навів мотивів та посилання на необхідність застосувати до ОСОБА_12 ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Апелянт зазначає, що враховуючи тяжкість діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_13 , а саме обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочинів проти власності, крім цього ОСОБА_14 маючи непогашену судимість за вчинення корисливого насильницького злочину, за що відбував покарання у вигляді позбавлення волі, на шлях виправлення не став та неодноразово вчинив тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, враховуючи, що у Ірпінському міському суді Київської області перебувало на розгляді кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України (остаточне рішення не прийнято), вважає, що призначене судом покарання із застосування ст. ст. 69, 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, дослідивши за клопотанням захисника довідку з місця роботи обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та необхідності призначення йому покарання, яке належить відбувати реально, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав та врахував щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, а також кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосувати положення ст. 69 КК України та ОСОБА_15 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, всі обставини, які враховуються при призначенні покарання передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і всі наявні в матеріалах справи дані щодо особи обвинуваченого.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки, а також добровільно відшкодував шкоду, що не заперечується прокурором і в апеляційній скарзі. А тому, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 69 КК України є необґрунтованими, оскільки встановленні обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, проаналізовані вище, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Водночас, є обґрунтованими доводи апеляційної скаги прокурора щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є достатні умови і підстави. Рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Однак, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався і не навів у вироку переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, зокрема, у вироку суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, внаслідок чого дійшов висновку, що обвинувачений не становить на даний час великої суспільної загрози, у зв`язку з чим вважав, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, оскільки, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не надав належної оцінки встановленим конкретним обставинам події, способу, та характеру вчинення кримінального правопорушення, кількості епізодів злочинної діяльності, аналізу даних про особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також не навів об`єктивних даних про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування призначеного судом покарання.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності та до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Однак, таке звільнення не мало належного виховного впливу на обвинуваченого, оскільки він після закінчення іспитового строку, знову скоїв ряд нових злочинів, в тому числі і корисливих. На час вчинення даних кримінальних правопорушень, будучи фізично здоровою особою, з вищою освітою офіційно не працював, суспільно корисною діяльністю не займався, маючи непогашену судимість за вчинення корисливого насильницького злочину, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, вчинив два злочини (п`ять епізодів) за подібних обставин, шляхом викрадення товарів з магазинів та торгових точок, обравши для себе такий спосіб збагачення, має місце вчинення закінченого замаху на злочин.

Наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вказують про антисоціальну спрямованість його особи та стійкість протиправної поведінки, небажання стати на шлях виправлення і вести правильний спосіб життя, а також свідоме порушення закону, з метою збагачення, незважаючи на невідворотність покарання, що в свою чергу ставить під обґрунтований сумнів готовність останнього належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 , а тому, застосування судом першої інстанції щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України вважає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке звільнення не сприятиме меті покарання - виправленню засудженого і попередженню вчинення нових злочинів.

Довідка, надана стороною захисту під час апеляційного розгляду, свідчить про працевлаштування ОСОБА_7 лише з 30.04.2024 ( дня проведення апеляційного розгляду) та ніяким чином не спростовує висновків колегії суддів про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Що стосується посилань прокурора на існування іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого у іншому суді, то колегія суддів не бере до їх уваги, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що в даному випадку потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а тому згідно з вимогами ст.ст. 413, 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.

Виходячи з вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, сукупність усіх даних про особу винного, які проаналізовані вище, відношення обвинуваченого до вчиненого, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий,обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає, що ОСОБА_7 повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі, розмір якого обґрунтовано визначений судом першої інстанції з застосуванням положень ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України

При цьому, призначаючи покарання за правилами ч.1 ст. 70 КК України, колегія суддів вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, адже, саме призначене в такий спосіб покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним та достатнім для досягнення мети покарання - виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженні, перебував під вартою в місцях попереднього ув`язнення, тому підлягають до застосування вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, та до строку відбування покарання ОСОБА_7 слід зарахувати час перебування під вартою в місцях попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Броварської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 у кримінальному провадженні № 0002104 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

-за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання у порядку виконання вироку, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, а саме період з 14 серпня 2023 року до 22 грудня 2023 рокувключно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4