Справа № 190/1986/23
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 .

Учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в повторному, таємному викраденні майна ОСОБА_6 вчиненому в березні 2023 р. в умовах воєнного стану.

Прокурором заявлено письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів. Прокурор посилається на ризики переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування і суду, вчинення повторних злочинів, та можливість незаконного впливу на потерпілого і свідків з боку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 і захисник просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказують на недоведеність ризиків, на які посилається прокурор, тривалість тримання обвинуваченого під вартою, неявку потерпілого і свідка обвинувачення.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу тримання під вартою до 19.05.2024 р.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», Фельдман проти України», Ходорковський проти Росії, Сааді проти Сполученого Королівства, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу в демократичному суспільстві.

Обставини на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінилися, суд вважає що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується за ст.185 ч.4 КК України які є тяжким, корисливим злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 5 років.

Обвинувачений офіційно не працює, власної родини, тобто міцних соціальних зв`язків не має, раніше судимий за корисливі злочини за ст.185 ч.2 КК України. Вказане підвищує ризик вчинення обвинуваченим повторних корисливих кримінальних правопорушень, при відсутності доходу, тому на думку суду обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність з метою відшуканні засобів для власного існування; тому ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведений, та продовжує існувати, але такий запобіжний захід як домашній арешт в повній мірі може запобігти ризику вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень.

Стосовно ризиків переховування від суду, та можливості впливу на потерпілого і свідка, то обвинувачений не визнає себе винуватими в повному обсязі пред`явленого обвинувачення. Судом неодноразово оголошувалися перерви для допиту потерпілого і свідка, які до суду не з`являються, та явка потерпілого і свідка не забезпечується стороною обвинувачення відповідно до приписів ст.23 ч.3 КПК України на стадії судового розгляду.

Матеріалами вручення судових повісток станом на березень 2023 р. встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 хворіє, а свідок ОСОБА_7 знаходиться в місцях позбавлення волі. Незважаючи на вказані обставини стороною обвинувачення не з`ясована можливість дистанційного допиту потерпілого, не з`ясоване місце відбуття покарання свідком метою його допиту в режимі відео конференції.

Перебігом часу судового розгляду ОСОБА_8 з 18.07.2023 р. тримається під вартою, та таке тримання під вартою без реальних процесуальних дій судом є надмірним.

Разом з тим обвинувачений має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , тому домашній арешт за вказаним місцем проживання цілком може запобігти ризикам вчинення повторних кримінальних правопорушень і переховування обвинуваченого від суду, а ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків і потерпілого не підтверджується належними доказами.

На думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків які були наявні під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, перестали існувати.

Оскільки по справі слід продовжити судовий розгляд, опитати потерпілого і свідка, дослідити письмові докази, завершити судовий розгляд до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з забороною залишати житло цілодобово.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331 ч.3 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 і захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Вишневе, П`ятихатського району, Дніпропетровської області запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці тобто до 15 липня 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1.Не відлучатися із сел.Вишневе, П`ятихатського району, Дніпропетровської області без дозволу суду.

2.Не залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 цілодобово.

3.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання з адреси: по АДРЕСА_1 на іншу адресу.

Контроль за виконанням ухвали доручити відділенню поліції №7 Камянського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

СУДДЯ: