490/4791/24 05.07.2024
н/п 1-кп/490/757/2024
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/4791/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001408 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

- 01.03.2011 року Сарненським районним судом Рівненської області засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт;

- 19.07.2012 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік та шість місяців; 10.12.2014 року іспитовий строк скасовано, направлений в Ізяславську ВК для відбуття покарання; звільнений по відбуттю покарання 09.12.2016;

- 01.11.2017 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць;

- 08.07.2019 Ковельським міськрайонним судом Волинської області, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_1 (територія Миколаївського суднобудівного заводу за адресою: АДРЕСА_2 ), 09.04.2024 близько 08:30, всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 42, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 109, 110, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2024 №547-РС, наданому у визначенні: «звільнити з займаної посади і призначити до 10 запасної роти військової частини НОМЕР_2 старшого матроса ОСОБА_3 , матроса 20 запасної роти солдатом резерву», який був 09.04.2024 близько 08:30 оголошений начальником - командиром 20 запасної роти старшим лейтенантом ОСОБА_5 , та який був виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод старшого матроса ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, не звертаючись із проханням до командира уточнити наказ, цілком розуміючи необхідність його виконання шляхом здавання справ та посади, розрахунку зі службами забезпечення військової частини, отримання продовольчого, речового та грошового атестатів, витягу з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , припису для відбуття на нове місце служби, відбуття до нового місця служби у складі команди, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою ухилення від військового обов`язку, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконати наказ начальника - Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2024 №546-РС, щодо нього, що супроводжувалось усною відмовою, висловивши старшому лейтенанту ОСОБА_5 небажання виконувати цей наказ, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Також, старший матрос ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_1 (територія Миколаївського суднобудівного заводу за адресою: АДРЕСА_2 ), всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 109, 110, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, отримавши наказ Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2024 №547-РС у визначенні: «звільнити з займаної посади і призначити до 10 запасної роти військової частини НОМЕР_2 старшого матроса ОСОБА_3 , матроса 20 запасної роти солдатом резерву», який був йому 12.04.2024 у період часу з 15:46 до 15:48, повторно оголошений вголос та доведений начальником - командиром 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 , який був виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод старшого матроса ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, не звертаючись із проханням до командира уточнити наказ, цілком розуміючи необхідність його виконання шляхом здавання справ та посади, розрахунку зі службами забезпечення військової частини, отримання продовольчого, речового та грошового атестатів, витягу з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , припису для відбуття на нове місце служби, відбуття до нового місця служби у складі команди, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою ухилення від військового обов`язку, діючи з єдиним прямим умислом на невиконання наказу, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконати наказ начальника - Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2024 №546-РС, щодо нього, що супроводжувалось усною відмовою, висловивши старшому лейтенанту ОСОБА_5 небажання виконувати цей наказ, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчинені кримінального правопорушення; зазначив, що дійсно 09.04.2024 та повторно 12.04.2024 відкрито відмовився виконати наказ начальника; відмову пояснює пригніченим психологічним станом; у вчиненому кримінальному правопорушенні щиро кається; висловив намір продовжити нести службу.

Свідок ОСОБА_5 показав, що він є командиром 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ; обвинуваченому два рази: 09.04.2024 та 12.04.2024 було особисто доведено до відома наказ Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2024 №547-РС, разом з тим обвинувачений два рази проявив непокору та відмовився виконувати наказ; крім того, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 характеризується як відповідальна особа, під час несення служби нарікань до ОСОБА_3 не було; впевнений, що обвинувачений може продовжити гідно нести військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності. а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. Характер дій ОСОБА_3 , встановлених судом, свідчать про умисний характер дій обвинуваченого, направлений на непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 402 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд ураховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином; обставини справи; вказані дані про особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, неодружений; раніше притягався до кримінальної відповідальності; у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває; за місцем проходження служби характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених обставин, при наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, з 23.05.2023 проходить військову службу за мобілізацією, за місцем несення служби характеризується позитивно, виявив намір продовжити несення служби, крім того, суд ураховує позицію прокурора щодо доцільності застосування під час визначення покарання приписів ст. ст. 58, 69 КК України, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді двох років позбавлення волі.

З урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, який перебуває на військовій службі, бажає надалі виконувати обов`язки військової служби, за місцем проходження служби характеризується позитивно, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 58 КК України, замість покарання у виді двох років позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 17.04.2024 до 05.07.2024, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Оскільки суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з триманням під вартою, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024, продовжений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 має бути скасовано; обвинуваченого звільнено з-під варти.

Цивільний позов не заявлено.

Витрат на залучення експертів немає.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ оптичний диск DVD+R марки "MEDIA" зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 58, 65, 66, 69, ч. 4 ст. 402 КК України, ст. ст. 349, 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити службове обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення;

відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 17.04.2024 до 05.07.2024, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців;

запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - скасувати, звільнивши його з-під варти негайно;

відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ оптичний диск DVD+R марки "MEDIA" зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі через Центральний районний суд міста Миколаєва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі оскарження, після переглядусправи судом апеляційної інстанції, якщо вирок не буде скасовано.

Копія вироку може бути отримана всіма учасниками судового провадження в Центральному районному суді міста Миколаєва. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1