ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/681/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, який має неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 22 червня 2023 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений без змін тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Як встановив суд, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 22 червня 2023 року приблизно о 01:00 (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) через вікно тамбуру заліз до квартири АДРЕСА_3 , в якій тимчасово проживав разом з дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер діяння та бажаючи діяти саме таким чином, взяв на кухні кухонний ніж у праву руку, яким наніс 30 ударів в область грудної клітини та верхніх кінцівок ОСОБА_11 , яка в цей час лежала на дивані, спричинивши останній, згідно висновку судово-медичної експертизи:

- 7 проникаючих колото-різаних рани з проникненням в плевральну порожнину: рана №1 по задній поверхні грудної клітини зліва в проекції 7 ребра по біля хребтовій лінії, рана № 3 по задній поверхні грудної клітини зліва в проекції 8 ребра між лопатковою та задньо пахвовою лініями, рана № 5 по лівій боковій поверхні грудної клітини зліва в проекції 5 ребра по середньо пахвовій лінії, рана №6 по лівій боковій поверхні грудної клітини зліва в проекції 6 ребра по передньо пахвовій лінії, рана №8 та №9 в проекції лівої молочної залози лівий верхній квадрант мається 2 рани, рана №10 по передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 3 ребра по середньо ключичній лінії, рана № 14 по передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 7 го межребір`я між середньо ключичною та біля грудиної лінії.

- 23 колото-різаних рани: рана №2 по задній поверхні грудної клітини зліва в проекції 10 ребра по лопатковій лінії, рана №4 по лівій боковій поверхні грудної клітини зліва в проекції 7 ребра по задньо пахвовій лінії, рана №7 по передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 3 ребра по передньо пахвовій лінії, рана №11 по передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 4 ребра між середньо ключичній лінії та біля грудиною лініями, рана №12 по передній поверхні грудної клітини по умовній серединній лінії тулуба в проекції 4 ребра, рана №13 по передній поверхні грудної клітини зправа в проекції 4 ребра по біля грудиної лінії, рана №15 по згибальній поверхні правого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, рана №16 по згибальній поверхні правого передпліччя в проекції променево-зап`ястного суглобу, рана №17 по згинальній поверхні правого передпліччя ліктьовій поверхні в нижній третині, рана №18 по розгибальній поверхні правого передпліччя на межі середньої та верхньої третини, рана №19 по розгибальній поверхні правого передпліччя в нижній третини, рана №20 по тильній поверхні правої кисті, рана №21 по тильній поверхні правої кисті між основи 4-5 пальців, рана №22 по тильній поверхні правої кисті на 3 см догори від основи 5 пальця, рана №23 по задній поверхні лівого плеча в середній третини, рана №24 по задній поверхні лівого плеча на межі середньої та нижньої третини, рана №25 по задньо-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третини, рана №26 в лівій пахвовій ділянці з переходом на внутрішню поверхню плеча, рана №27 по передній поверхні лівого плеча в середній третині, рана №28 та №29 по передній поверхні лівого плеча в нижній третині паралельно друг до друга, рана №30 по розгибальній поверхні лівого передпліччя в середній третині.

Проникаючі колото-різані пошкодження грудної клітини з пошкодженням серця та лівої легені утворилися від не менш ніж семикратного впливу клинка та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.1.1., 2.1.2, 2.1.3 й, о «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкодженню» наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України от 17.01.95р.).

Не проникаючі колото-різані пошкодження грудної клітини та верхніх кінцівок утворилися від не менш ніж 23 кратного впливу клинка та мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (згідно п.п. 2.3.2 а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р.).

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла.

Причиною смерті ОСОБА_11 явилася гостра крововтрата внаслідок множинних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженням серця та лівої легені.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 13 років позбавлення волі. На обґрунтування доводів посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, за місцем мешкання характеризується посередньо, в результаті злочинних дій обвинуваченого двоє малолітніх дітей залишилися без матері. Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння щодо своєї дружини, з якою перебував у сімейних відносинах, що, згідно зі ст.67 КК України, є обставиною, яка обтяжує покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі. Зазначає, що судом не у повному обсязі враховано те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння щодо своєї дружини, якій раніше неодноразово спричиняв тілесні ушкодження. Вказує, що після смерті її доньки у неї на руках залишилися двоє малолітніх дітей, 2016 та 2000 року народження, яким потрібна материнська любов та ласка. Вважає, що під час розгляду справи у ОСОБА_8 не було будь-якого розкаяння.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та пом`якшити ОСОБА_8 покарання. На обґрунтування доводів зазначає, що її підзахисний свою вину визнав повністю, у вчиненні злочину розкаявся, активно сприяв його розкриттю, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, в силу ст.89 КК України судимостей не має, має неповнолітню дитину. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 не заявляла цивільний позов і претензій про відшкодування матеріального та морального характеру у кримінальному провадженні не має.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, та потерпілої, яка підтримала апеляційні скарги сторони обвинувачення та просила призначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі, а також доводи захисника ОСОБА_9 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу адвоката та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що усі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що також не оскаржується учасниками судового провадження та апеляційним судом, відповідно до ст.404 КПК України, не перевіряється.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України судимостей не має, має неповнолітню дитину, а також офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує ОСОБА_8 покарання, відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, з якою винний перебуває в сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_8 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, тобто в середніх межах санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України, що наближені до максимального розміру цієї статті, що нівелює супротивні твердження апеляційних скарг прокурора, потерпілої та захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання внаслідок м`якості чи суворості, з огляду на засади призначення покарання, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що злочин, вчинений ОСОБА_8 , зазіхає на суспільну складову безпечного життя, що також формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя людини та власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд призначив ОСОБА_8 явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Захисником не наведено в апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання у межах санкції за ч.1ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.1 ст.115 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про відсутність претензій з боку потерпілої, у зв`язку з чим належить призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, колегія суддів зазначає, що думка потерпілої була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК України. Крім того, такі доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст.69 КК України.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст.69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Твердження потерпілої про необхідність призначення ОСОБА_8 найсуворішого покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, не є переконливими, оскільки вироком суду обвинуваченому вже призначено покарання, яке, хоча і призначене в середніх межах санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України, але наближеної до максимальних меж санкції цієї статті, що, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 50 КК України щодо мети покарання.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання, враховані усі обставини, що обтяжують покарання, та стороною обвинувачення не надано при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення нових відомостей, що могли свідчити про зайву м`якість та несправедливість, призначеного покарання за вчинений злочин.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: