Справа № 953/3523/24
Провадження № 1-кс/953/3123/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 19.10.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черняховська Калінінградської області РФ, громадянина Російської Федерації, військовослужбовця РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України за наступних обставин.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

У ході активних бойових дій з метою подальшого руху ЗС РФ у напрямку м. Харкова та забезпечення подолання супротиву військ України на території Харківської області військовослужбовцями ЗС РФ у березні 2022 року взято під повний контроль ряд населених пунктів.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Згідно ст.3 Конвенції з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat (поза боєм) унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; b) захоплення заручників; c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження; d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні.

Згідно з ч.1 ст.4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст.27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Відповідно до ст.31 Конвенції, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Крім того, ст.32 Конвенції визначає, що високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

У відповідності до статей 51 та 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 8 червня 1977 року (Протокол ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР № 7960-XI від 18.08.89) (далі Додатковий протокол І) цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення. Цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не є воєнними об`єктами. Заборонено напади на цивільне населення або на окремих цивільних осіб у порядку репресалій.

Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу І встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Женевськими конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: 1) вбивство; 2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; 3) тілесні покарання; 4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; c) взяття заручників; d) колективне покарання; e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Будь-яка особа, що піддається арешту, затриманню або інтернуванню за дії, пов`язані зі збройним конфліктом, має бути невідкладно проінформована зрозумілою їй мовою про причини вжиття таких заходів, за винятком випадків арешту або затримання за кримінальні правопорушення. Такі особи повинні бути звільнені у найкоротший строк і в будь-якому разі, як тільки обставини, що виправдовують арешт, затримання чи інтернування, стали недійсними.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Представниками влади і збройних сил російської федерації, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20 лютого 2014 року розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У результаті указаних протиправних дій РФ було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені окупаційні адміністрації рф.

Окупація указаних територій не принесла бажаних результатів, а тому представниками влади і збройних сил російської федерації вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сил та інших військових формувань російської федерації.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україною з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24 лютого 2022 року о 5 годині збройними силами РФ здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Після 24.02.2022 (більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено) для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади, насильного примушування до співпраці з її представниками та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі м. Балаклії, представниками влади РФ залучено працівників Управління Федеральної служби безпеки РФ, зокрема працівників УФСБ РФ по балтійському флоту (в/ч №46443).

У ході активних бойових дій, з метою подальшого руху ЗС РФ у напрямку м. Харків та забезпечення подолання супротиву військ України на території Харківської області військовослужбовцями ЗС РФ 24.02.2022 взято під повний контроль ряд населених пунктів Балаклійської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, а з 03.03.2022 безпосередньо м. Балаклія Харківської області.

В цей час на території вказаних населених пунктів перебувало цивільне населення, яке не брало участі у збройному конфлікті.

Маючи повний контроль над м. Балаклія Харківської області військовослужбовці ЗС РФ переконались, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів, а також, що на території міста та поза його межами не розміщені військові об`єкти та підрозділи Збройних Сил України.

Реалізуючи політику держави-агресора щодо широкомасштабних нападів на місцевих мешканців, зокрема й колишніх та діючих працівників правоохоронних органів, представників органів місцевого самоврядування, що не перебували при виконанні своїх професійних обов`язків та які незгодні з діями окупаційної влади, спрямованими на відокремлення Харківської області від України та приєднання її територій до складу Російської Федерації, в порушення ст.ст.3, 28, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6, 31, 32, 33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі Конвенція), ст.ст.51, 52, 75 Додаткового протоколу I, упродовж 2022 року, перебуваючи на території тимчасово окупованого АДРЕСА_2 за наказом співробітника служби Федеральної служби безпеки РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з іншими невстановленими у ході досудового розслідування особами з числа працівників вказаного управління та інших військових підрозділів РФ, маючи умисел на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у формі жорстокого поводження з цивільним населенням, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів, із застосуванням фізичної сили, затримували (нелегально ув`язнювали) потерпілих, після чого під примусом та погрожуючи позбавленням життя, останніх та їх рідних, привозили до спеціально облаштованої катівні, розташованій у будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , де із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавленням життя, катування електрострумом за допомогою спеціального пристрою, імітації розстрілу, допитували та примушували до негласної співпраці з Федеральною службою безпеки РФ.

Так, 18.04.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 в порушення вимог ст.ст.51, 75 Додаткового протоколу І та ст.ст.3, 27, 32 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання із застосуванням тортур та катувань, віддав наказ невстановленим в ході досудового розслідування особам з числа військових підрозділів РФ на затримання з подальшим незаконним утриманням потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із застосуванням тортур та катуванням останнього.

На виконання наказу ОСОБА_6 невстановлені в ході досудового розслідування особи з числа працівників федеральної служби безпеки та інших військових підрозділів РФ, 18.04.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на блокпосту, біля будівлі «Горгазу», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 зупинили ОСОБА_7 , який рухався на автомобілі марки «Nissan Almera», д.н. НОМЕР_1 , та, погрожуючи вогнепальною автоматичною зброєю, із застосуванням заходів фізичного впливу, створивши тим самим загрозу його життю і здоров`ю, незаконно затримали потерпілого та доставили до приміщення «Горгазу» та завели до підвального приміщення.

В цей же день ОСОБА_7 проти його волі невстановлені особи із застосуванням фізичної сили доставили до захопленої будівлі Балаклійського ВПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, розташованої за адресою: вул. Жовтнева, 33, м. Балаклія, Ізюмського району, Харківської області, де останнього помістили до камери у приміщенні ІТТ та незаконно утримували там з 18.04.2022 по 28.04.2022, що є порушенням пункту «а» статті 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою.

У період з 18.04.2022 по 23.04.2022, у порушення ч.2 ст.51, ч.2 ст.75 Додаткового протоколу I, за наказом ОСОБА_6 та в його присутності потерпілого ОСОБА_7 тричі допитували із застосуванням фіксації в одному положенні, сидячи на стільці, переважно з одягнутою на очі шапкою. Під час допитів потерпілому наносились хаотичні удари руками та ногами по всьому тілу. Відповіді на поставленні питання не зумовлювали припинення катування та нанесення тілесних ушкоджень.

Під час того як ОСОБА_7 надавав відповіді на запитання присутні під час допиту невстановлені військовослужбовці ЗС РФ слідкували за реакцією ОСОБА_6 .

Якщо останній змінював тон або тембр голосу, потерпілому починали наносити удари, що свідчить про попередню змову ОСОБА_6 з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ в частині віддання наказу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

ОСОБА_7 незаконно утримували в камері приміщення ІТТ на 1 поверсі будівлі Балаклійського ВПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Потерпілий утримувався в умовах, які відповідають критеріям образливого та принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавались жодні засоби гігієни, заборонялось відвідувати вбиральні, що зумовлювало здійснення біологічних потреб потерпілим безпосередньо у приміщеннях для утримання, вода та їжа надавалась у незначних розмірах через тривалий проміжок часу, потерпілого утримували без можливості виходу надвір, після застосування фізичного насильства медична допомога не надавалась.

28.04.2022 у денний час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 відпустили до дому.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №134 від 29.03.2023 ОСОБА_7 виявляє ознаки розладу психіки «Посттравматичний стресовий розлад», який виник внаслідок протиправних дій військових російської федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у незаконному затриманні, утриманні у камері Балаклійського райвідділу поліції, застосуванні фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період часу з 18.04.2022 по 28.04.2022.

Їх дії носили для ОСОБА_7 психотравмувальний характер та спричинили страждання (маральна шкода).

Події, що відбувалися з ОСОБА_7 у період часу з 18.04.2022 по 28.04.2022 та їх наслідки постали для нього помірно інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізично, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та погіршили якість життя.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Балаклія, Харківської області, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та бажаючи їх настання, віддав наказ підлеглим особам з числа військових підрозділів РФ на вчинення нападу на цивільну особу, що є порушенням ст.ст.51, 75 Додаткового протоколу І (інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та на жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме незаконне утримання, застосування тортур і катування (завданням ударів по різним частинам тіла) цивільної особи ОСОБА_7 , в результаті чого грубо порушив вимоги ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6, 31, 32, 147 Конвенції.

Крім того, 18.05.2022, близько 10:00, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст.ст.51, 75 Додаткового протоколу І та ст.ст.3, 27, 32 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання із застосуванням тортур та катувань, віддав наказ невстановленим в ході досудового розслідування особам з числа військових підрозділів РФ на затримання з подальшим незаконним утриманням потерпілого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , із застосуванням тортур та катуванням останнього.

Так, на виконання наказу ОСОБА_6 невстановлені в ході досудового розслідування особи з числа працівників федеральної служби безпеки та інших військових підрозділів РФ, 18.05.2022, близько 10:00, знаходячись по АДРЕСА_2 зупинили ОСОБА_8 , погрожуючи вогнепальною автоматичною зброєю, із застосуванням заходів фізичного впливу, створивши тим самим загрозу його життю і здоров`ю, незаконно затримали потерпілого та доставили до приміщення захопленої будівлі Балаклійського ВПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: вул. Жовтнева, 33, м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, де останній незаконно утримувався з 18.05.2022 по 06.06.2022 в приміщенні ІТТ, в камері №1, що є порушенням пункту «а» статті 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою.

04.06.2022, у порушення ч.2 ст.51, ч.2 ст.75 Додаткового протоколу I за наказом ОСОБА_6 та у його присутності потерпілий ОСОБА_8 допитувався із застосуванням фіксації в одному положенні, сидячи на стільці. В ході допиту потерпілому наносились хаотичні удари руками, ногами, гумовою палицею по всім ділянкам тіла, застосувався електрошокер в область спини та шиї - близько 5-6 ударів, в результаті чого потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді рубців на голові та правому передпліччі, які є результатом заживлення забитих ран, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удару стиснення, які відповідно до висновку судово медичного експерта № 09-360/2023 від 23.03.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів.

Відповіді на поставленні питання не зумовлювали припинення катування та нанесення тілесних ушкоджень.

Більш того, ОСОБА_6 допит організовано таким чином, що після поставленого ним запитання невстановлені під час досудового розслідування військовослужбовці ЗС РФ, діючи за попередньою змовою групою осіб, відразу починали наносити удари потерпілому, позбавляючи його можливості надати відповідь.

ОСОБА_8 незаконно утримували в камері №1 приміщення ІТТ на 1 поверсі будівлі Балаклійського ВПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Потерпілий утримувався в умовах, які відповідають критеріям образливого та принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавались жодні засоби гігієни, заборонялось відвідувати вбиральні, що зумовлювало здійснення біологічних потреб потерпілим безпосередньо у приміщеннях для утримання, вода та їжа надавалась у незначних розмірах через тривалий проміжок часу, потерпілого утримували без можливості виходу надвір, після застосування фізичного насильства медична допомога не надавалась.

06.06.2022 у денний час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) відпустили до дому.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №133 від 29.03.2023 ОСОБА_8 виявляє ознаки розладу психіки «Посттравматичний стресовий розлад», який виник внаслідок протиправних дій військових російської федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у незаконному затриманні, утриманні у камері Балаклійського райвідділу поліції, застосуванні фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період часу з 18.05.2022 по 07.06.2022.

Їх дії носили для ОСОБА_8 психотравмувальний характер та спричинили страждання (маральна шкода).

Події, що відбувалися з ОСОБА_8 у період часу з 18.05.2022 по 07.06.2022 та їх наслідки постали для нього помірно інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізично, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та значно погіршили якість життя.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Балаклія, Харківської області, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та бажаючи їх настання, віддав наказ підлеглим особам з числа військових підрозділів РФ на вчинення нападу на цивільну особу, що є порушенням ст.ст.51, 75 Додаткового протоколу І (інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та на жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме незаконне утримання, застосування тортур і катування (завданням ударів по різним частинам тіла) цивільної особи ОСОБА_8 , в результаті чого грубо порушив вимоги ст.ст.3, 28, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6, 31, 32, 147 Конвенції.

29 квітня 2024 року слідчий 1 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області каптан юстиції ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 щодо обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

В обґрунтування клопотання слідчий також посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так, підозрюваний на даний2 час переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на території РФ, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом слідчого не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, слідчий просила врахувати вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають підозрюваному вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятися від слідчого, прокурора і суду. Ризик продовження злочинної діяльності є високим, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗС РФ, у нього наявна вогнепальна зброя. З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, на думку слідчого не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження. Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальним обов`язкам та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просить розглянути клопотання за відсутності підозрюваного з тих підстав, що матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний умисно переховується від слідства та суду на території РФ з метою уникнення кримінальної відповідальності. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, вважаючи його передчасним, посилаючись на презумпцію невинуватості просив відмовити в його задоволенні, зазначивши про необґрунтованість підозри та недоведеність зазначених прокурором ризиків.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Слідчим надані достатні відомості, які свідчать про перебування на цей час підозрюваного на території Російської Федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає наявними правові підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 193 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Управлінням СБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 19.10.2022.

30 травня 2023 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручено останньому у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього на 03, 05 та 06 червня 2023 року відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України 30 травня 2023 року опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Постановою слідчого 1-го відділення слідчогоо відділу Управління СБУ в Харківській області капітаном юстиції ОСОБА_5 від 07 червня 2023 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Надані стороною обвинувачення докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 30.01.2023, 09.02.2023, 04.05.2023; протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 06.03.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.03.2023 за участі ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 14.03.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 14.03.2023; протокол огляду документів від 18.03.2023 з додатками; висновок експерта №134 від 29.03.2023 (судово психіатрична експертиза); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 14.03.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.03.2023 за участі ОСОБА_8 ; висновок судово медичного експерта №09-360/2023 від 29.03.2023; висновок судово психіатричного експерта №133 від 29.03.2033; протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 03.04.2023;.

Зазначені докази на думку слідчого судді не містять ознак очевидної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість повідомленої підозри, слідчий суддя зазначає, що питання встановлення фактичних обставин кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, у тому числі питання правильності кваліфікації дій підозрюваної на підставі аналізу доказів у їх сукупності, вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час судового розгляду. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилався слідчий в обґрунтування клопотання, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення обґрунтованою.

Матеріали кримінального провадження, на які посилався слідчий в обґрунтування клопотання, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтованою.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 2, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду; можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному суд враховує його особистість, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, ту обставину, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗС РФ, на цей час він перебуває на території Російської Федерації та оголошений у розшук, слідчим суддею не встановлено наявність будь-яких зв`язків підозрюваного з державою Україною, суддя вважає доведеним існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду.

Виходячи зі змісту формулювання підозри, враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, підозра обґрунтовується показаннями потерпілих та свідків, слідчий суддя також вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Суд також погоджується з доводами слідчого про те, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування кримінального правопорушення триває і органом розслідування на даний час не проведено всього необхідного обсягу слідчих (розшукових) дій.

Виходячи зі змісту формулювання обвинувачення, зокрема обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, враховуючи ту обставину, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗС РФ, суд також вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених п.1, п. 2, п. 3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують тримання підозрюваного під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Прокурором під час судового розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави відносно ОСОБА_6 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 19.10.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1