КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2064/2024 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 115 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 19 лютого 2024 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вказану ухвалу в частині застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовити прокурору в задоволенні клопотання, або застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Апелянт вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник звертає увагу суду на особливості кримінального провадження щодо її підзахисного.

Так, останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, скоєного на території республіка Вірменія. З цих підстав апелянт зазначає на неухильному дотриманні вимог міжнародного законодавства, яке діє між Україною та республікою Вірменія. Зокрема вказує, що процедура передачі проваджень у кримінальних справах між Україною та республікою Вірменія регулюється Європейською конвенцією про передачу провадження у кримінальних справах, 1972 року, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 1993 року, Законом України «Про міжнародні договори України» та розділом IX Кримінального процесуального кодексу України. Проте встановлені норми для перейняття проваджень у кримінальних справах не ідентичні, тому Конвенціями встановлено різний порядок перейняття провадження у кримінальних справах.

Захисником отримано відповідь з Міністерства юстиції України, з якої вбачається, що питання про перейняття кримінального провадження вирішується на підставі того міжнародного договору, на який посилається запитуючий орган у своєму запиті. Проаналізувавши зазначені вище міжнародні Конвенції апелянтом встановлено, що процедури перейняття даного кримінального провадження були порушені одночасно за обома Конвенціями. Захисник звертає увагу, що Міністерство юстиції України є компетентним органом з розгляду клопотань про кримінальне переслідування і перейняття проваджень у кримінальних справах. Відповідно до офіційних відомостей Міністерства юстиції України жодних окремих домовленостей між Україною та Вірменією не існує. Проте відсутність міжнародного клопотання про кримінальне переслідування ОСОБА_9 свідчить також про відсутність будь-яких рішень Міністерства юстиції України та повідомлень органами юстиції України органам юстиції Вірменії про кримінальне переслідування ОСОБА_9 , яке є незаконним.

Зазначені захисником порушення, на її думку, свідчать про незаконність здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 вцілому. Законні підстави утримувати під вартою ОСОБА_9 відсутні.

Крім того, захисник вказує на ту обставину, що передані Вірменією документи досудового розслідування у даному кримінальному провадженніне супроводжуються перекладом українською мовою, тобто передані Україні матеріали досудового розслідування не засвідчені належним чином. Такі дії не дають можливості пересвідчитись у достовірності перекладу, що фактично ставить під сумнів його зміст.Стороною обвинувачення допущено порушення норм кримінального процесуального закону, в тому числі,право на захист ОСОБА_9 .

Вказує захисник і про безпідставність задоволення судом клопотання прокурора, оскільки ризики, які були ним зазначені, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, ОСОБА_9 на кожен виклик органу досудового розслідування та суду протягом часу, коли він перебував під домашнім арештом з`являвся своєчасно, умов запобіжного заходу не порушував. Місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення є республіка Вірменія, потерпілий та свідки також перебувають за межами України, тому ризик знищення доказів чи впливу на потерпілого або свідків не є доведеним. ОСОБА_9 раніше не судимий, тому підстав стверджувати, що останній схильний до вчинення злочинів, у сторони обвинувачення не було.

Поза увагою суду першої інстанції, на думку захисника, залишились дані про особу обвинуваченого, який має дружину, яка проживала спочатку в Одеській області, а в подальшому у м. Києві, інших родичів, з якими останній має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_9 офіційно працевлаштований.

Крім того, захисник вважає, що суд, який здійснює судовий розгляд є неповноважним, відбувається необґрунтовано тривалий розгляд, її підзахисний весь цей час утримується під вартою, що також є порушенням КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати вказану ухвалу в частині застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Апелянт вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що жоден з ризиків, наведених прокурором в клопотанні про продовження її підзахисному строку тримання під вартою, не доведений.

Так, захисник вказує про безпідставність тримання ОСОБА_8 під вартою понад розумні строки. Судовий розгляд у кримінальному провадженні тривалий час не розпочинався, склад суду змінився, що призводить до тяганини, і, як наслідок, необґрунтованого тримання особи під вартою.

Поза увагою суду першої інстанції залишились відомості сторони захисту, яка надала договір оренди житла, документи, що підтверджують право власності, а також особисті документи власника житла, що забезпечить дотримання такого запобіжного заходу, як арешт ОСОБА_8 із застосуванням електронних засобів контролю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти скасування ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали з судового провадження та надані документи стороною захисту та обвинувачення, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду суд відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів з судового провадження судом розглянуто клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , тобто вирішено питання про доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою. Судом заслухано думку сторін кримінального провадження, досліджено матеріали судового провадження.

Враховуючи стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів зазначає, що надання оцінки доводам сторони захисту в частині дотримання під час досудового розслідування вимог, передбачених Главою 45 КПК України, доведеності або недоведеності винуватості кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованих кожному з них злочину, правильності кваліфікації їх дій, допустимості та належності наявних у справі доказів, не є предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисників та обвинуваченого у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Вирішуючи питання про доцільність продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою суд врахував те, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом враховано наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором.

Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушень, а тому обґрунтованим є ризик застосування погроз, вмовлянь, як особисто, так і спільно з іншими особами для впливу на потерпілого та свідків з метою зміни їх показань.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджується тим, що вони є підозрюваним у іншому кримінальному провадженні № 0000804 від 17.07.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 629-VIII від 16.07.2015), ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мають офіційного джерела доходів, що підтверджує ризик продовження злочинної діяльності.

Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_10 про нібито законослухняну поведінку її підзахисного до взяття його під варту, то прокурором доведено суду те, що з 14.08.2020 по 13.04.2021 обвинувачений ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , переховуючись від органів досудового розслідування та суду, за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання не перебували, а 13.04.2021 були затримані у спеціально облаштованій кімнаті для проживання під час проведення обшуку у складському приміщенні в одному з промислових районів міста Києва, право володіння та користування яким фактично належало третій особі.

Колегія суддів погоджується з мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення. Крім того, на даний час також відсутні дані про зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів також не вбачає.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року та зміни обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу. Тому апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 19 лютого 2024 року, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4