Справа № 308/3952/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, згідно з яким просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2018 у справі №308/3952/18 в рамках кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , а саме: готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2018 у справі №308/3952/18 в межах кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Закарпатській області про накладення арешту на готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240) задоволено.

05.01.2018 року кваліфікацію вищезазначеного кримінально правопорушення змінено з ч. 1 ст. 358 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України.

03.04.2020 слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089.

14.04.2020 постановою прокурора матеріали кримінальних проваджень №0000649 та №0000089 об`єднані в одне кримінальне провадження за №0000649.

27.07.2021 СУ ГУНП в Закарпатській області надано відповідь №3454/106/7-2021 на адвокатський запит, додатком до якої є постанова від 27.07.2021 про закриття кримінального провадження №0000649 від 30.09.2017.

27.07.2021 старший групи слідчих у кримінальному провадженні начальник відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_5 постановив кримінальне провадження, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017 за №0000649, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1, ст.190, ч. 4 ст.190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Досудовим розслідуванням даного кримінального провадження встановлено, що 27.05.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (банком) та ОСОБА_6 (позичальником) укладено кредитний договір № 43/08МК. У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором, 27.05.2008 між банком та ОСОБА_4 (майновим поручителем) укладено договір іпотеки (без оформлення заставної) №43/08МК-01.

15.09.2017 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 15.09.2017 за реєстровим №1525.

Згідно з інформаційною довідкою від 19.09.2017 №97696130 іпотекодержателем вищезазначеного готельного комплексу є ОСОБА_8 відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №1525 від 15.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Зазначає, що правові підстави для подальшого обтяження майна ОСОБА_4 арештом відсутні. Існування обтяження майна, яке за цих обставин може тривати невизначений час, є перешкодою у розпорядженні власністю.

Як зауважує адвокат, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.04.2017 у справі №306/2053/16-ц позов ОСОБА_4 задоволено та скасовано реєстрацію речового права, права власності на нерухоме майно готельний комплекс об`єкт нежитлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ АБ «Укргазбанк» та реєстрацію речового права, права власності на земельну ділянку площею 0.2291 га, за тією ж адресою за ПАТ АБ «Укргазбанк», що надалі постановленням ухвали апеляційним судом Закарпатської області від 17.08.2017 у справі за апеляційною скаргою на вищевказане рішення Свалявського районного суду Закарпатської області, останнє набрало законної сили. Постановою Великої Палати Верховного суду від 20.03.2019 вказані вище судові рішення залишені без змін.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.06.2023 у справі №306/245/22 апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Свалявського районного суду від 22.02.2022 скасовано, у позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про визнання прав іпотекодержателя відмовлено внаслідок пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів. Так в мотивувальній частині зазначено, що вимога про визнання права іпотекодержателя пред`явлена до неналежного відповідача, яким має бути ОСОБА_8 , а належним способом захисту є вимога про визнання відсутнім у відповідача права іпотеки та про визнання права іпотекодержателя у позивача. Вимога про внесення змін до реєстру є неефективним способом захисту права, що підтверджується і судовими рішеннями, ухваленими в спорах щодо цього іпотечного майна. Позивач пропустив позовну давність, оскільки просить відновити записи в реєстрі, які мали місце у вересні 2017 року.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.06.2023 у справі №306/513/16-ц у позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено внаслідок пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.08.2023 у справі №306/1350/21 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Свалявського районного суду від 22.07.2022, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог змінено в частині правового обґрунтування, а решту рішення Свалявського районного суду від 22.07.2022 залишено без змін. Рішення мотивовано наступним. Відмовляючи в задоволенні вимог банку до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості колегія суддів констатувала, що відповідно до ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» банк скористався своїм правом і залишив за собою у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №43/08МК від 27.05.2008, майно, що належало ОСОБА_4 на праві власності, а саме: нерухоме майно: готельний комплекс (двоповерховий з мансардою), літ. А, загальною площею 1550,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2006, виданого Полянською сільською радою; земельну ділянку з цільовим призначенням для підприємницької діяльності (обслуговування готельного комплексу), загальною площею 0,2291 га, кадастровий помер :04:002:0169, що знаходиться за цією ж адресою, та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗК №059525 від 22.09.2006, виданого Свалявським районним відділом земельних ресурсів на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Полянської сільської ради Закарпатської області. Колегія суддів враховує, що позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права з моменту ухвалення рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27.10.2016 незалежно від того, чи було скасовано реєстрацію права власності за банком на предмет іпотеки.

Відтак, адвокат вважає, що необхідність в арешті майна, яке належить ОСОБА_4 , відпала, що є підставою для задоволення клопотання. Нормами ст. 174 КПК України визначено, що до компетенції слідчого судді на стадії досудового розслідування відноситься розгляд клопотання власника майна про скасування арешту майна у випадку, якщо необхідність у його застосуванні відпала. Вирішуючи дане клопотання, просить взяти до уваги те, що слідчим суддею, при накладенні арешту на майно, не було визначено виду арешту майна, якими є заборона на відчуження, користування, а так само не було вжито такого заходу забезпечення кримінального провадження, як заборона реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо майна.

Адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути клопотання про скасування арешту майна без участі ОСОБА_4 та його представника, задовольнити клопотання у повному обсязі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, при цьому начальник відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_11 на запит слідчого судді скерував матеріали кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України. Разом з тим, повідомлено, що на даний час у даному кримінальному провадженні досудове розслідування триває, вживаються заходи щодо повного, всебічного та неупередженого здійснення досудового розслідування.

Від представника потерпілого ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду надійшла заява, згідно з якою просить відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна. Вказує, що АБ «Укргазбанк», як потерпілий у даному кримінальному провадженні, категорично заперечує щодо задоволення даного клопотання з наступних мотивів. По-перше, у відповідності до положень ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді за клопотанням володільця майна, якщо той доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтованою. В даному випадку вказані підстави для скасування арешту на майно, як речовий доказ у справі, відсутні. Арешт у цьому кримінальному провадженні накладений обґрунтовано, що слідує з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 від 20.04.2018. Поданим до суду клопотанням не доведено, що відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу. Так, станом на даний час вказане кримінальне провадження №0000649 не закрито та є діючим. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2021 у справі №308/14076/20 (1-кс/308/5539/21) скасовано постанову слідчого про закриття даного кримінального провадження від 25.11.2021, так як слідчим не в повній мірі виконано вимоги ст. 9 КПК України щодо зобов`язання всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження та дано вказівки органу досудового розслідування щодо активізації розслідування та встановлення істини у справі. По-друге, вищевказаний об`єкт нерухомості визнаний органом досудового розслідування речовим доказом у даній справі і продовжує таким перебувати станом на даний час. По-третє, сам факт накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомості ухвалою слідчого судді Ужгородського міскрайонного суду від 20.04.2018 в межах даного кримінального провадження позбавив можливості фігурантів даного кримінального провадження, зокрема й, власника цього іпотечного майна ОСОБА_4 , вчиняти наступні протиправні дії, спрямовані на відчуження цього іпотечного майна на користь третіх осіб з метою унеможливлення звернення на нього стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перед АБ «Укргазбанк» в розмірі більше одного мільйона доларів США. Вказана кредитна заборгованість залишається непогашеною до цього часу. В той же час справа №306/1350/21 про стягнення банком з ОСОБА_6 заборгованості за постановою ВС в складі КЦС від 07.12.2023 спрямована на повторний розгляд до Свалявського районного суду Закарпатської області та призначена до слухання на 04.03.2024, а справа №306/513/16-ц за позовом Банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на розгляді Верховного Суду в складі КЦС і найближчим часом має бути призначена до розгляду. По-четверте, в зв`язку з тим, що станом на даний час АБ «Укргазбанк» намагається в судовому порядку поновити свої права іпотекодержателя стосовно вищевказаного іпотечного майна у цивільній справі №306/245/22 за позовом банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання прав іпотекодержателя (28.08.2023 у цій справі Верховним Судом в складі КЦС відкрито касаційне провадження і найближчим часом вона мас бути призначена до розгляду та розглянута по суті), позитивне рішення у якій дозволить банку на підставі цього судового рішення поновити своє первинне право іпотеки та вказане нерухоме майно та поновити заборону відчуження вказаного нерухомого майна і тоді сама по собі відпаде необхідність у подальшому застосуванні цього заходу у даному кримінальному провадженні. По-п`яте, з моменту накладення арешту на вищевказане майно і до цього часу, ОСОБА_4 як власник готельного комплексу безперешкодно користувався і користується в даний час вищевказаним іпотечним майном за призначення, вищевказаний готельний комплекс є діючим, приносить ОСОБА_4 прибутки і накладений арешт ніяким чином не перешкоджає діяльності готельного комплексу, а от розпоряджатися вказаним іпотечним майном ОСОБА_4 по закону може лише з письмової згоди іпотекодержателя. По-шосте, задоволення даного клопотання слідчим суддею до прийняття кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні №0000649 та до ухвалення Верховним Судом кінцевого рішення у цивільній справі №306/245/22 за позовом банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання прав іпотекодержателя матиме негативне значення, так як дасть реальну можливість фігурантам даного кримінального провадження, зокрема й, власнику цього іпотечного майна ОСОБА_4 , вчинити наступні протиправні дії, спрямовані на відчуження цього іпотечного майна на користь третіх осіб з метою унеможливлення звернення на нього стягнення банком та спричинить значні матеріальні збитки АБ «Укргазбанк», як державному банку України. На підставі викладеного, з метою збереження вищевказаного майна як речового доказу у справі, з метою унеможливлення вчинення подальших протиправних дій фігурантами даного кримінального провадження, спрямованих на відчуження цього іпотечного майна на користь третіх осіб та з метою захисту прав і законних інтересів АБ «Укргазбанк» як потерпілого у даному кримінальному провадженні, просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Розглянувши клопотання про скасування арешту майна, дослідивши додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження №0000649, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала заява голови правління АБ «Укргазбанк» щодо протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , які полягли у незаконному відчуженні готельного комплексу, загальною площею 1550,6 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,2291 га, кадастровий номер :04:002:0169, внаслідок чого ПАТ АБ «Укргазбанк» завдано матеріальної шкоди на суму 11966000 грн.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2018 у справі №308/3952/18 у рамках даного кримінального провадження накладено арешт на готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240, який на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_4 , із забороною розпорядження зазначеним майном.

З матеріалів кримінального провадження №0000649 вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.01.2020 проведено тимчасовий доступ до документів з можливістю вилучення завірених копій, які знаходяться у володінні приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ; проведено також допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ; проведено комплексну судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизи. Проаналізовано відомості із філії ДП «Національні інформаційні системи», за результатами яких констатовано відсутність відомостей про обтяження чи наявність зареєстрованих заяв про їх обтяження. 23.04.2021 слідчим приймалося рішення про закриття кримінального провадження, яке було скасовано постановою прокурора від 17.05.2021. На виконання вказівок прокурора було допитано свідка ОСОБА_9 та враховано факти недобросовісного використання банком права звернення стягнення на майно, що вказано у судових рішеннях у порядку цивільного судочинства. 27.07.2021 слідчим повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження, 18.08.2021 постановою прокурора скасовано таку постанову, оскільки слідчим не вжито заходів щодо виконання у повному обсязі вказівок прокурора та не перевірено можливість втручання державного реєстратора в базу даних державних реєстрів. Слідчим було допитано ОСОБА_13 , враховано лист Мінюсту від 03.06.2020 про законність дій приватного нотаріуса, оскільки іпотека була припинена ще у 2016 році. Постановою старшого групи слідчих у кримінальному провадженні №0000649 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_14 від 25.11.2021 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000649 від 30.09.2017, у зв`язку з відсутністю ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2021 скасовано зазначену постанову про закриття кримінального провадження, а матеріали кримінального провадження №0000649 від 30.09.2021 повернуто до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для продовження досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З контекстного аналізу вказаних норм слідує, що КПК України надає слідчому судді вичерпний перелік повноважень при розгляді питання про скасування арешту майна, в частині перевірки підстав щодо наявності чи відсутності потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а також підстав щодо обґрунтованості вжиття такого заходу.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2018 у справі №308/3952/18, згідно з якою накладено арешт на готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Водночас, на даний час об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказане в клопотанні майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі бути предметом, чи об`єктом кримінально протиправних дій, отриманим внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України, з наданих матеріалів не вбачається.

Між тим, ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами (арешт майна, з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні), які застосовуються, та мету, яку прагнуть досягти, зокрема отримання фактичних даних обставин вчинення кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне провадження №0000649 було розпочато ще 30.09.2017, а отже, у органу досудового розслідування було достатньо часу для збирання доказів в обґрунтування своїх доводів та надання їх суду. За період тривалого досудового розслідування жодній особі у даному кримінальному провадженні чи інших кримінальних провадженнях за такими ж фактами не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Накладений у даному кримінальному провадженні такий захід забезпечення як арешт нерухомого майна, що триває з 20.04.2018, жодним чином не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане майно, яке перебуває у власності заявника. Підозра заявнику не пред`явлена. Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права недостатньо одного лише посилання на те, що майно є речовим доказом у даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту, оскільки для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт належного їй майна має бути дотримано вищенаведені приписи кримінального процесуального законодавства, чітко визначені в ст. ст. 170-173 КПК України.

На переконання слідчого судді, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не виправдовує завдання кримінального провадження та співмірності втручання у право власності заявника.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає, що доводи заявника, викладені в клопотанні, є обґрунтованими, у подальшому застосуванні арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2018 у справі №308/3952/18 на готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240, відпала потреба, такий ступінь втручання у права і свободи особи не виправдовує потреб досудового розслідування, а подальше обмеження прав власника не буде узгоджуватися з приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на володіння своїм майном, у зв`язку з чим подане клопотання підлягає до задоволення.

Ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна (правова позиція, викладена в ухвалі Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 січня 2024 року у справі 569/19829/21).

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376, 394, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2018 року (справа №308/3952/18) у рамках кримінального провадження №0000649, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2017, на готельний комплекс загальною площею 1587,2 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240, який на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_4 , із забороною розпорядження зазначеним майном.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1