Справа № 953/3056/24
н/п 1-кс/953/2985/24
"25" квітня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
До Київського районного суду м. Харкова 24.04.2024 надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , власником якого є загиблий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони права на його відчуження, розпорядження та користування; місце зберігання мобільного телефону «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , визначити за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що 11.04.2024 близько 18:50, на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_3 , під час руху автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 (військовослужбовця ЗСУ), який перебував у стані алкогольного сп`яніння, сталося випадання з салону автомобіля, через відчинене вікно двері, пасажира ОСОБА_4 (військовослужбовця ЗСУ), який знаходився на задньому сидінні справа. Від спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_4 загинув на місці пригоди, а водій ОСОБА_5 залишив місце пригоди.
11.04.2024 проведено огляд місця ДТП на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_3 , у ході якого поблизу трупу ОСОБА_4 виявлено належний йому мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , за допомогою якого, з пояснень інших пасажирів автомобіля, загиблий ОСОБА_4 робив фото (селфі) у вікно рухомого автомобіля.
Згідно положень ст. 98 КПК України мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , є речовим доказом, що зберіг на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, в рамках даного досудового розслідування будуть призначені судові комп`ютерно-технічні експертизи, об`єктом дослідження яких буде мобільний телефон «SAMSUNG».
Накладення арешту на мобільний телефон «SAMSUNG», зумовлюється необхідністю забезпечення збереження речового доказу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою виключити можливість розпоряджатись вказаним предметом стороннім особам.
Відповідно до чинного законодавства України не передбачено реєстрацію мобільних телефонів у державних органах влади, які б посвідчували право власності на нього.
Фактичним власником мобільного телефону «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , є загиблий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою збереження речового доказу, виникла необхідність в арешті мобільного телефону «SAMSUNG», шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати тимчасово вилучене майно відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012.
Сторона обвинувачення зазначає, що з метою усунення недоліків, зазначених в ухвалі слідчого судді, у клопотанні про арешт майна внесено поправки, а саме прохання накласти арешт на мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , шляхом заборони права на його відчуження, розпорядження та користування, а місцем зберігання вилученого майна визначити за адресою: АДРЕСА_2 .
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, в матеріалах справи міститься заява прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , в якій він просить провести судове засідання без його участі у зв`язку із службовою завантаженістю (а.с. 22).
В судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду, причини неявки суду не повідомив.
Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
11.04.2024 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_3 , в період з 23.10 год. до 00.30 год., в ході якого, згідно протоколу огляд місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.04.2024, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 5-11).
16.04.2024 о 14.56 год. до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшло клопотання прокурора, в якому прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно - мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , власником якого є загиблий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони права на його відчуження, розпорядження та користування; місце зберігання мобільного телефону «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 , дозволити визначити слідчому відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 про «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Згідно копії розписки прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , вказана ухвала Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 отримана прокурором 23.01.2024 о 16.00 год. (а.с. 21).
Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано у ст. 168 КПК України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених частиною 5 статті 171 КПК України.
За правилами абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Тобто, згідно норм чинного законодавства, розглядаючи клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст. 171 КПК України, а частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
В подальшому, в передбачений кримінальним процесуальним законодавством строк стороною обвинувачення, як встановлено вище, направлено до суду клопотання про арешт майна. Додержання процесуального строку шляхом подачі клопотань на пошту відповідає положенням ст. 116 КПК України.
За змістом ч. 3 ст. 172 КПК України, у такому випадку, тобто в разі повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Як встановлено слідчим суддею, 24.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова, після усунення недоліків в межах встановленого строку, надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на вище зазначене майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 11.04.2024 за вище зазначеними адресами.
Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Таким чином, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 11.04.2024 на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_1 до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру схову за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1