Справа № 467/99/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000008 від 13.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, працюючого ТОВ "Волкі-Ільменіт" сепараторщиком, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, знову вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , з якою перебуває в сімейних відносинах, внаслідок чого остання зазнала психологічних страждань.

Так, 18 грудня 2023 року о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні на її бік нецензурною лайкою, образливими словами, намаганням затіяти бійку та вигнати з будинку, тим самим його діями завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 .

За вказаним фактом 18 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 893332.

26 грудня 2023 року постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області у справі № 467/1547/23 провадження №3/467/713/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що мало місце 18 грудня 2023 року, та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Також, 22 грудня 2023 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою, образливими словами, тим самим його діями завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

За вказаним фактом 22 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №893372.

28 грудня 2023 року постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області у справі № 467/1569/23 провадження №3/467/728/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що мало місце 22 грудня 2023 року, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Незважаючи на це, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 , 12 січня 202 року близько 18 години, перебував за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, діючи умисно, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у грубій формі словесно ображав свою дружину ОСОБА_5 нецензурною лайкою, що викликало у неї емоційну невпевненість через нездатність захистити себе та погрожував застосуванням фізичної сили, щоб таким чином погіршити якість життя потерпілої та викликати у неї додаткові психологічні страждання.

Тобто, протягом тривалого часу ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, на побутовому ґрунті, умисно, систематично, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, вчиняв відносно ОСОБА_5 дії домашнього насильства психологічного характеру, що виражалося у словесних образах потерпілої нецензурними словами, та призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої.

Внаслідок систематичних протиправних дій вчинених ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 , завдано психологічних страждань, чим погіршилась якість її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки та позитивних емоцій, посилення негативних переживань.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, обставини вчинення кримінального правопорушення не заперечував. Суду пояснив, що протягом року, а саме: 18.12.2023 року, 22.12.2023 ркоу та 12.01.2024 року між ними виникали конфлікти через вживання ним алкоголю. Під час конфліктів він ображав її нецензурними словами, чим систематично вчиняв психологічне насильство за місцем їхнього спільного проживання. Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності судом, на нього накладались стягнення у виді штрафу, однак він продовжив вчиняти домашнє насильство відносно дружини. Запевнив суд, що більше таких дій вчиняти не буде, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати, на теперішній час з потерпілою примирились.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що тривалий час перебуває у шлюбних відносинах з обвинуваченим. ОСОБА_4 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, висловлюється на неї нецензурною лайкою, погрожував застосуванню фізичного насильства та постановами суду притягувався до адміністративної відповідальності. Вчинення обвинуваченим домашнього насильства протягом року, а саме: 18.12.2023 року, 22.12.2023 року та 12.01.2024 року, підтверджує. Таку поведінку обвинуваченого пояснила зловживанням останнім алкогольними напоями. На даний час обвинувачений лікується та претензій до нього немає. Просила суворо його не карати.

Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- копіями постанов Арбузинського районного суду від 26.12.2023 року у справі № 467/1547/23, та від 28.12.2023 у справі № 467/1569/23 щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу, як обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченогост. 126-1 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідуванняза ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства відносно подружжя, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Згідно ст. 126-1 КК України домашнє насильство - умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Встановлено, що "систематичність" характеризується двома критеріями: кількісним (тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій) та якісним (тобто взаємозв`язком, внутрішньою єдністю, що утворюють певну лінію поведінки винного щодо конкретного потерпілого чи потерпілих). Лише за наявністю як кількісного, так і якісного критерію можна стверджувати, що насильство має систематичний характер. Зміст кількісного критерію систематичності як ознаки домашнього насильства передбачає вчинення особою три і більше разів діяння (ця сукупність охоплює також попереднє притягнення до адміністративної відповідальності). Систематичним учиненням фізичного, психологічного або економічного насильства (далі - насильства) в контексті ст. 126-1 КК України слід розуміти такі випадки: особа вчиняє насильство три і більше разів, за кожне з яких не була притягнута до відповідальності; особа вчиняє насильство, за яке не була притягнута до відповідальності й раніше була притягнута два і більше разів до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Тобто, важливо встановити новий епізод вчинення насильства після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності. На основі аналізу практики Європейського суду з прав людини установлено, що, коли особа вчинила декілька разів домашнє насильство й за кожне таке діяння була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, то притягнення її за ті ж самі діяння за ознакою систематичності до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України є порушенням принципу «non bis in idem»; у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини.

Таким чином, для встановлення "систематичності" як ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 126-1 КК України, судом взято до уваги те, що ОСОБА_4 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а наступний факт вчинення психологічного насильства - 12.01.2024 року, став підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , з якою проживає за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, що спричинило психологічні страждання дружини, таким чином погіршивши якість її життя.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченомуОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином,особливості й обставини його вчинення у даному конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, наявність кваліфікуючих ознак, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, проживає разом з ружиною за однією адресою, звільнений з в/ч НОМЕР_1 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, на обліку Первомайського РС № 3 філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, не перебуває, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

Суд враховує досудову доповідь органу пробації, за висновком якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється, середній, та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді громадських робіт, оскільки передбачене ст. 126-1 КК України покарання у виді арешту, обмеження волі та позбавлення волі за своєю суворістю не відповідають обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, та встановлених у судовому засіданні, ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч. 3 ст. 56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Суд вважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно його дружини ОСОБА_5 , з якою вони спільно проживають, суд згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесять) годин.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України та направити його для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Речовий доказ: картка пам`яті з записом з бодікамери наряду СРПП, яка поміщена до «Пакет № 1», та долучена до матеріалів кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1