ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/788/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, українець, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

12 травня 2023 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2023 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 2 вересня 2023 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено, у великих розмірах, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно придбав у невстановлений досудовим розслідуванням час, при невстановлених у ході досудового слідства обставинах у невстановленої особи зіп-пакет з 42 полімерними згортками з кристалічними речовинами білого кольору, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальна маса якого в перерахунку на основу складає 6,7207 грами, що є великим розміром, який в подальшому, діючи повторно, незаконно зберігав при собі з метою збуту.

2 вересня 2023 року об 10.01 годині, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання з метою збуту наркотичного засобу, у великих розмірах, діючи умисно, повторно, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , був затриманий працівниками поліції в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у якого в ході проведення особистого обшуку було виявлено та вилучено вищевказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон.

Суд першої інстанції не погодився з такою кваліфікацією дій обвинуваченого та прийшов до висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України, а не за ч. 2 ст. 307 КК України, встановивши такі фактичні обставини та сформулювавши таке обвинувачення.

ОСОБА_7 у невстановлені під час досудового розслідування день, час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, незаконно придбав у невстановленої особи зіп-пакет з 42 полімерними згортками з кристалічною речовиною білого кольору, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальна маса якого в перерахунку на основу складає 6,7207 грами, що є великим розміром, який в подальшому незаконно зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту до 10.01 години 2 вересня 2023 року, тобто до моменту виявлення та вилучення у нього наркотичної речовини по АДРЕСА_3 , працівниками поліції в ході проведення особистого обшуку в порядку ст.208 КПК України.

В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність в діях ОСОБА_7 умислу на збут наркотичних засобів.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, повністю підтверджується протоколом затримання, висновками експертиз від 2 вересня 2023 року та 28 вересня 2023 року, речовими доказами, показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Разом з тим, висновок суду про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ґрунтується лише на його показаннях, в яких він повідомив, що придбав наркотичний засіб для власного вживання, а великий розмір пояснив необхідністю їхати на роботу за межі міста.

При цьому, судом необґрунтовано відхилено докази сторони обвинувачення, які мають суттєве значення для справи.

Так, версія обвинуваченого спростовується показаннями лікаря-нарколога ОСОБА_10 , який вказав, що обвинувачений перебував у медичному закладі з 2018 року на програмі замісної підтримувальної терапії, де йому один раз на тиждень видавався наркотичний засіб у дозуванні, яке повністю перекривало потреби ОСОБА_7 . Зі скаргами на недостатність дози обвинувачений до медичної установи не звертався, були лише скарги на порушення сну.

Також про умисел обвинуваченого на збут наркотичного засобу свідчить той факт, що він свідомо придбав у великому розмірі метадон, який був розфасований у 42 полімерні згортки, що об`єктивно перевищує потреби ОСОБА_11 у власному вживанні.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2023 року та призначити остаточне покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також просить повторно дослідити докази, а саме: протокол затримання від 2 вересня 2023 року та відеозапис до нього, висновок експерта від 2 вересня 2023 року, висновок експерта від 28 вересня 2023 року, показання свідка ОСОБА_10 , надані суду першої інстанції 14 лютого 2024 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що тяжкі наслідки від вчиненого ним злочину відсутні, він є інвалідом ІІІ групи з дитинства, його стан здоров`я в слідчому ізоляторі погіршується, він не отримує там належного лікування, усі його родичі перебувають в ЗСУ, тому він повинен допомагати членам своєї родини, у вчиненому розкаюється.

Просить вирок змінити та застосувати до нього пробаційний нагляд.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти доводів скарги обвинуваченого. Наголосила, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційних доводів прокурора та підтримав свою скаргу без доповнень та просиві її задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України вважав правильними, оскільки стороною обвинувачення не було надано доказів, якими можливо було б довести умисел ОСОБА_7 на збут наркотичної речовини. Натомість в суді було встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час хворіє на наркоманію таму змушений для власного вживання придбати наркотичні засоби у великих розмірах. Підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив пом`якшити призначене йому покарання, оскільки вчинений ним злочин не спричинив шкідливих наслідків.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку, доводи апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , надавши учасникам кримінального провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та правильність перекваліфікації його дій були зроблені на підставі доказів, досліджених і оцінених у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. У судовому рішенні наведено докладні мотиви таких висновків.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції не визнав вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке йому було інкриміноване стороною обвинувачення. Показав, що придбав наркотичний засіб для власного споживання. Зазначив, що почав вживати наркотики з 1989 року, а систематично з 1992 року. Він перебуває на замісній терапії, де раз на тиждень отримує медичний препарат у дозі 120 мг на добу (4 пігулки по 25 мг та дві пігулки по 10 мг). Цієї дози йому часто не вистачає, особливо при фізичних навантаженнях, тому він змушений докупляти додаткові наркотики на вулиці. Замовляв наркотики по телефону та сплачував через термінали самообслуговування. За збільшенням дози звертався до лікарів, але отримував відмови. Показав, що купив більший обсяг наркотиків, ніж зазвичай, оскільки знайшов роботу за межами Запоріжжя в селі Григорівка і не міг щодня приїздити до міста. При затриманні він добровільно видав наркотики співробітникам поліції. У зв`язку з цим він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Мотивуючи висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та здійснюючи перекваліфікацію його дій, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку та показання свідків, які були предметом безпосереднього дослідження під час судового розгляду та були оцінені судом належним чином.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що при затриманні у вересні 2023 року ОСОБА_7 добровільно видав поліції пакет з білими пакетиками, жодних заперечень не висловлював. Лікар-нарколог ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 перебував на програмі замісної терапії з 2018 року, отримував метадон у дозі 120 мг на тиждень, на недостатність дози не скаржився.

Отже, показання свідка ОСОБА_10 підтверджують, що ОСОБА_7 є наркозалежною особою.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, на переконання колегії суддів, підтверджується і дослідженими судом першої інстанції документами кримінального провадження:

- протоколом затримання від 02.09.2023 року, з якого вбачається, що під час обшуку у ОСОБА_7 було вилучено 42 зіп-пакети та мобільний телефон «Samsung» білого кольору. Додаток до протоколу включає карту пам`яті з відеозаписом затримання, де видно вилучені згортки та телефон.

- висновок експерта №СЕ-19/108-23/13832-НЗПРАП від 02.09.2023 року, яким встановлено, що кристалічна речовина у згортку містить метадон масою 0,1333 грами;

- висновок експерта №СЕ-19/108-23/14047-НЗПРАП від 28.09.2023 року, згідно якого в 41 полімерному згортку міститься метадон загальною масою 6,5874 грами.

У судовому засіданні також оголошені документи, які характеризують особу ОСОБА_7 : вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2023 року у кримінальній справі 333/7059/21 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України за яким останнього засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань №0001790 від 02.09.2023 року, відомості про кримінальне правопорушення внесені та кваліфіковані за ч. 2 ст.307 КК України за підозрою ОСОБА_7 (а.с.37).

Оцінюючи доводи прокурора в частині того, що суд необґрунтовано здійснив перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК України, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 307 КК України, суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом і метою особи збути наркотичні засоби чи психотропні речовини, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів, всупереч доводам прокурора, дійшла висновку, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 307 КК України. Основною причиною для такого висновку є відсутність доказів на доведення обов`язкового елементу цього складу злочину умислу на збут наркотичних речовин. Натомість, доказами кримінального провадження та показаннями обвинуваченого та свідків підтверджено, що обвинувачений добровільно видав наркотики при затриманні і пояснив, що придбав їх для особистого вживання через недостатню дозу метадону, яку отримував на замісній терапії.

Сторона обвинувачення не надала жодних інших доказів, які б могли спростувати такі пояснення обвинуваченого та вказували на намір ОСОБА_7 здійснити збут наркотичних засобів. Досліджені докази лише свідчать про те, що при затриманні обвинувачений мав при собі 42 згортка з наркотичною речовиною.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою виконуючого обов`язки керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя від 26 жовтня 2023 року було продовжено строк досудового розслідування в тому числі через те, що у органу досудового розслідування була необхідність у розсекречуванні матеріалів НСРД, але матеріали кримінального провадження не містять результатів слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення факту збуту або наміру збути наркотичні засоби.

Також згідно матеріалів провадження під час затримання у обвинуваченого було вилучено не лише наркотичні засоби, але і мобільний телефон, який постановою слідчого був визначний речовим доказом і згідно реєстру матеріалів досудового розслідування був оглянутий слідчим.

Разом з тим суду не надано відомостей, які б доводили, що у вилученому у обвинуваченого телефоні було виявлено листування із характерним змістом з приводу збуту наркотичних речовин або зображень так званих «закладок».

Отже жодних документально зафіксованих фактів, які б вказували на наявність у обвинуваченого умислу на збут наркотичної речовини суду надано не було.

Верховний суд у своїх висновках, викладених у постанові від 07.04.2021 року у справі №203/337/19, дійшов висновку, що без підтвердження факту збуту наркотичного засобу, самі по собі великий розмір наркотичної речовини та її розфасування не є достатньою підставою для обвинувачення за ст. 307 КК України.

Отже, наявність такої кількості згортків з наркотичною речовиною не може бути єдиною підставою для доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи матеріали провадження та відсутність інших доказів, які можуть підтвердити умисел обвинуваченого на вчинення діянь за ст. 307 КК України дійшов до правильного висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України, з огляду на що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини справи, порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На переконання колегії суддів, в противагу доводам апелянта, суд першої інстанції під час судового розгляду при визначенні кримінального покарання, врахував наступні обставини: кримінальне правопорушення, яке скоїв ОСОБА_7 , є нетяжким злочином згідно зі статтею 12 КК України; вчинення правопорушення під час іспитового строку; повне визнання вини та щире каяття; особисті дані, такі як вік та стан здоров`я (піддавався оглядам лікарем-наркологом з 2006 року, має синдром залежності); соціальний статус (неодружений, без дітей на утриманні, без офіційної роботи); позитивну характеристику за місцем проживання.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення під час звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2023 року, він не став на шлях виправлення і не зробив належних висновків зі свого попереднього засудження, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Оскільки саме таке кримінальне покарання буде відповідати принципам індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Наявність статусу особи з інвалідністю ІІІ групи не може бути єдиною підставою для змінити вироку в частині покарання.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого про можливість призначення покарання у вигляді пробаційного нагляду через те, що обвинувачений до моменту вчинення дій 02.09.2023 року вже мав статус засудженого та був звільнений від відбування покарання з випробуванням, але не дивлячись на те, що йому судом було надано можливість довести своє виправлення без відбування покарання, він належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний аналогічний злочин.

А тому, судова колегія вважає, що для досягнення цілей, визначених у статтях 50 та 65 КК України, щодо обвинуваченого є недоцільним призначати покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення покарання обвинуваченому суд першої інстанції призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статті Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за скоєні кримінальні правопорушення.

Також судова колегія відмовляє у дослідженні обставин за клопотанням прокурора, які встановлені були під час кримінального провадження шляхом дослідження доказів.

Апеляційний суд при ухваленні такого рішення виходить з того, що воно є безпідставним та є лише намаганням сторони обвинувачення переоцінити вже дослідженні докази в справі на свою користь.

Слід наголосити, що ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з якими порушеннями чи взагалі не досліджені.

Стаття 23 КПК не розглядається як така, що автоматично висуває вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування вироку в апеляційній скарзі.

Якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження, показання свідків, обвинуваченого, документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України.

Заявлене клопотання під час апеляційного перегляду є безпідставними, оскільки таке повторне дослідження вже встановлених обставин є недоцільним, по-скільки всі обставини, які є істотними були належним чином дослідженні судом першої інстанції безпосередньо і будь-яких сумнівів в правильності їх оцінки в колегії суддів не викликають.

Колегія суддів погоджується повністю з висновками місцевого суду та не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання прокурора.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4