Справа № 563/95/24
Провадження №1-кп/563/27/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Корець кримінальне провадження №0000167 від 13 грудня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, громадянина України, непрацюючого, на військовому обліку не перебуває, раніше судимого 18 жовтня 2023 року Солом`янським районним судом м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

11 грудня 2023 року близько 18 год. 00 хв. за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 в ході суперечки з матір`ю ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс їй один удар долонею лівої руки в голову в область щелепи. Внаслідок чого остання впала та вдарилася задньою частиною голови об землю. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці підборіддя справа з розповсюдженням на праву підщелепну ділянку, крововиливу на шкірі верхньої губи зліва, садна на слизовій оболонці верхньої губи зліва з переходом на її червону кайму, садна на слизовій оболонці нижньої губи посередині, садна в тім`яно-потиличній ділянці голови посередині, які згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться, як кожне окремо, до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні проступку визнав частково та дав суду показання про те, що 11 грудня 2023 року у вечірній час до дому прийшла його матір, потерпіла ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння та почала стукати в двері, оскільки їх закрив із середини. Йому не сподобалось, що потерпіла була п`яна. А тому, не впускав матір до хати. Відчинивши двері, потерпілій запропонував піти, де їй наливали спиртне. З такою пропозицією потерпіла не погодилась. Після цього штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона впала на бетоне покриття. Під час конфлікту сторонніх осіб не було. Просить суворо не карати, оскільки подібних вчинків не допускав та в подальшому не буде вчиняти.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що, дійсно, її син ОСОБА_5 в ході суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, завдав їй один удар долонею руки в щелепу. Внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Свідокм цієї події був її неповнолітній син ОСОБА_6 .. Претензій до обвинуваченого не має, з ним помирилися. Обвинувачений допомагає їй утримувати молодших синів. Вважає, що передчасно звернулася до поліції. Просить суд суворо не карати обвинуваченого, призначити покарання не пов`язаного з обмеженням волі.

Вина ОСОБА_5 , у вчиненому кримінальному правопорушенні, об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.

Неповнолітній свідок ОСОБА_6 суду показав, що 11 грудня 2023 року у вечірній час з мамою ОСОБА_4 повернулись до дому, де в той час був його брат ОСОБА_5 .. Двері в будинок були зачиненні, а тому мама почала стукати в двері. Згодом двері відкрив ОСОБА_5 та долонею лівої руки вдарив маму в щелепу. Внаслідок чого вона впала на землю.

Висновком судово-медичної експертизи №1053 від 14 грудня 2023 року встановлено, що ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в ділянці підборіддя справа з розповсюдженням на праву підщелепну ділянку, крововиливу на шкірі верхньої губи зліва, садна на слизовій оболонці верхньої губи зліва з переходом на її червону кайму, садна на слизовій оболонці нижньої губи посередині, садна в тім`яно-потиличній ділянці голови посередині.

Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від двох травматичної дії тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися у вказаний в обставинах термін, а саме 11 грудня 2023, і згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 як кожне, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.п.15, 16)

При проведенні слідчого експерименту 28 грудня 2023 року, неповнолітній свідок ОСОБА_6 розповів, а потім показав, як саме обвинувачений ОСОБА_5 наніс удар потерпілій ОСОБА_4 , згідно протоколу проведення слідчого експерименту. (а.п.21, 22)

28 грудня 2023 року на слідчому експерименті, потерпіла ОСОБА_4 розповіла, а потім показала, як саме обвинувачений ОСОБА_5 наніс їй удар, внаслідок чого утримала тілесні ушкодження, згідно протоколу проведення слідчого експерименту. (а.п.23, 24)

Оцінюючі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, достатніми та переконливими для визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо деяких суперечностей в показаннях потерпілої та свідка, то суд наголошує на такому.

Деякі неточності в показаннях потерпілої та неповнолітнього свідка не є істотними та не спростовують факту вчинення обвинуваченим поставленого йому за вину кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд враховує їх спосіб життя, вік (щодо свідка). А тому відмінності в деталях є допустимими. При цьому, у сукупності, показання вказаних осіб є досить змістовними та підтверджують факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Положеннями статті 96 КПК України встановлено, що для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.

В судовому засіданні потепліла та свідок переконливо стверджували і вказував на те, що обвинувачений завдав тілесні ушкодження ОСОБА_4 ..

А тому, ці докази є допустимими і достатніми у взаємозв`язку із іншими доказами для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 ..

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує сукупність обставин, при яких скоєно кримінальне правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком.

Пом`якшуючи покарання обставин судом не виставлено.

Обтяжуючими покарання обставинами суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення до іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до обвинувального акту зазначено, обставиною, яка, у відповідності до ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_5 зазначено рецидив злочину.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. За вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.309 КК України, тобто також за вчинення кримінального правопорушення у виді кримінального проступку.

Підсумовуючи викладене, виходячи з системного аналізу положень статей 34, 67 КК України, суд приходить висновку про те, що хоча рецидив кримінальних проступків і є можливим за правилами ст. 34 КК України, втім він не може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України такою може бути виключно рецидив злочинів, а отже врахування у такому статусі рецидиву кримінальних проступків суперечить точному змісту вказаної норми закону про кримінальну відповідальність.

За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно. (а.п.42)

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра обвинувачений ОСОБА_5 не перебуває. (а.п.38)

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим та іншими особами.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, на позицію потерпілої, яка просила суворо не карати, а також зважаючи на ряд обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт, яке буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання » (з подальшими змінами та доповненнями) не відбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (ст.ст.75, 79, 104 КК України). У разі, коли особа була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків суд повністю приєднує не відбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києвата перевівши менш суворий вид покарання у виді громадських робіт в більш суворий обмеження волі, виходячи з такого їх співвідношення: один день обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Норми ст.91-1 КК України передбачають застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, одного або кількох обмежувальних заходів. Зокрема, для засудженого можуть бути встановлені заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб. Такі заходи можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Водночас суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та про призначення йому покарання у виді обмеження волі, це покарання засуджений повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, впродовж визначеного судом строку, котрий є тривалішим ніж строк застосування обмежувальних заходів, визначений ст. 91-1 КК України (від 1 до 3 місяців). Крім того, прокурором таке клопотання заявлено не було, сама ж потерпіла показала, що з обвинуваченим примирилась, такі протиправні дії обвинуваченого не є системними, останній допомагає їй виховувати та утримувати молодших дітей. З огляду на таке, суд вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не обирались.

Керуючись ст.ст.349, 370, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_5 , за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком, повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2023 року, призначити остаточне покарання у вигляді 1 (один) рік 25 (двадцять п`ять) днів обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченим в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя