Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2153/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/320/24
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №279/2153/22 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2023 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, без місця реєстрації та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо в період іспитового строку в 3 (три) роки він не скоїть нового злочину.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.03.2022 року скасувано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 22 березня 2022 року близько 20 години 20 хвилин, під нас спільного розпиття спиртних напоїв, у квартирі АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, який переріс в бійку, під нас якої ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , стали наносити один одному удари кулаками рук по різним частинам тіла.

В процесі бійки, яка проходила між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , останній руками та ногами відштовхнув від себе ОСОБА_10 на декілька метрів. З метою припинення конфлікту, ОСОБА_10 , ще відійшов від ОСОБА_8 на декілька метрів до порогу кімнати квартири та мав намір йти додому.

Однак, в цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на умисне, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . З цією метою, він взяв в праву руку ніж, який був у нього при собі, підійшов до ОСОБА_10 та інсценуючи жест примирення, обняв його за плечі лівою рукою, скориставшись вказаним моментом, наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область лівого боку та один удар в область лівого плеча, внаслідок чого заподіяв потерпілому, умисні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: ножового колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва з проникненням до черевної порожнини та селезінкового купола ободової кишки, ножового колото-різаного непроникаючого поранення лопаткової ділянки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №86 від 28.04.2022, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`ять) років обмеження волі. У решті вирок залишити без змін.

При цьому, зазначає, що судом суд не надано належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, його суспільної небезпечності, конкретним обставинам справи, як і те, що злочин вчинений у стані алкогольного сп`яніння, особою, яка раніше неодноразово судима, має не зняті та не погашені судимості у встановленому законом порядку, що створює рецидив злочину. Крім того, вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання, прийняте в цій частині рішення суд взагалі не мотивував. Вважає, що наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, які були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість його виправлення у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, санкція ч.1 ст.121 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

При цьому, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, врахував посередні характеристики обвинуваченого за місцем реєстрації та проживання, не перебування останнього на спеціалізованих обліках, позицію потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав, відсутність претензій з його боку до обвинуваченого, та щире каяття обвинуваченого у вчиненому, відношення до скоєного злочину, як і критичну оцінку своїм діям з боку ОСОБА_8 .

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даному випадку, фактично лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, надавши перевагу загально характеризуючим даним особи обвинуваченого, при цьому, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання не встановив.

Апеляційний суд звертає увагу, що вище зазначені обставин, котрі визнані судом першої інстанції, як підстави для застосування ст.75 КК України, як і посилання суду на віктимну поведінку потерпілого, яка спровокувала виникнення ситуації, сприяла вчиненню кримінального правопорушення та можливості заподіяти останньому шкоду, не є в даному конкретному випадку об`єктивними, безумовними та виключними підставними з якими можна пов`язати можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Також, за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції встановлено те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції об`єктивно залишив по-за належною увагою, тяжкість правопорушення, його характер і ступінь суспільної небезпечності, фактичні обставини вчинення цього правопорушення (факт фактично нанесення потерпілому двох ножових колото-різаних поранень обвинуваченим після припинення конфлікту, використовуючи інсценування примирення), наслідки вчиненого, обтяжуючі обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Вище зазначене (тяжкість правопорушення, наслідки вчиненого, тощо), як і дані котрі підтверджують явну суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , схильність останнього до вчинення ним кримінальних правопорушень, виключає застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні покарання.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, а тому вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2023 відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, з призначенням обвинуваченому відповідного покарання за ч.1 ст.121 КК України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд в даному конкретному випадку враховує ті обставини, які встановлені і судом першої інстанції, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, віктимну поведінку потерпілого (фактично призвела до вчинення правопорушення), як і позицію потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції не наполягав на суворому покаранні, та ніяких претензій до обвинуваченого у нього не має.

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини (щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, віктимна поведінку потерпілого), а також дані про особу обвинуваченого, який негативно оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення, не перебуває на спеціальних обліках, має посередні характеристики за місцем проживання (т.1 а.п.167-169), в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та свідчать про можливість застосування при призначенні покарання вимог ч.1 ст.69 КК України.

Однак, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його фактичних обставин (зухвалість дій обвинуваченого) та наслідків, факту неодноразових притягнень ОСОБА_8 в попередньому до кримінальної відповідальності (сталість протиправної поведінки останнього) (т.1 а.п.170), наявність обставин, які обтяжують покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), апеляційний вважає за необхідне призначити обвинуваченому більш м`який вид основного покарання (обмеження волі), з мінімальним строком визначеним санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008 року).

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2023 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття призначеного судом покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з метою приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :