ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/5336/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/870/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника та прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 01 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючу, розлучену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму 10 11 2022 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 цим вироком покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Глобинським районним судом Полтавської області від 10 11 2022 року за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років (шість) місяців.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 20 05 2023 року близько 09-00 години ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022» та Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_9 спить, шляхом вільного доступу, діючи таємно, повторно, викрала з лавки мобільний телефон у корпусі чорного кольору марки «Nokia» модель «2.2ТА-1188 DS 2/16», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належав потерпілому ОСОБА_9 , вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи, 486 грн., після чого з місця вчинення злочину зникла та в подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надмірну суворість призначеного їй покарання та наголошуючи на визнання нею своєї вини у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, просить про пом`якшення призначеного їй покарання.

Вказане рішення було оскаржено також захисником обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , яка, зазначаючи про незаконність та необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання, просить про його скасування та про ухвалення нового вироку, яким просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна, та з урахуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (місяців) позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначила, що у даному кримінальному провадженні наявні підстави для застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, оскільки остання повністю визнала себе винною у скоєному, щиросердно розкаялася, співпрацювала з органами досудового розслідування та суду, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, вказує, що обвинувачена на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання в Україні, адміністративних стягнень не має.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг та просили про задоволення їх вимог у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги за його відсутності не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , яка раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком, за зареєстрованим місцем мешкання не проживала, не працювала, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

При цьому, обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченої, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, встановлено не було.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченій саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої їй статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить про застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою умисного злочину та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченій покарання із застосуванням статті 69 КК України не встановлено.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченої щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції таких пом`якшуючих обставини, як щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 хоча і зазначила про визнання своєї вини у вчиненому, проте відмовилася надати покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, вказана позиція обвинуваченої, не може свідчити про повне визнання нею свої вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченій покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Що стосується твердження захисника про наявність у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину, то колегія суддів констатує.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст.185 КК України, вчиненим ОСОБА_7 20 травня 2023 року не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавала органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі ані захисник ані сама обвинувачена не зазначили, які саме дії ОСОБА_7 слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченій покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, як на підставу пом`якшення покарання посилається також на наявність у останньої постійного місця реєстрації та проживання в Україні, а також на відсутність адміністративних стягнень, проте, колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою умисного злочину та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченій покарання із застосуванням статті 69 КК України, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченій статті.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14 06 2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що лише такий вид покарання, як позбавлення волі в межах санкції інкримінованої обвинуваченій статті, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченої.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 та ступень тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченої.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 01 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4