УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 761/7237/24

Провадження № 51 -3168 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргупредставника ТОВ «ЕГРЕС-АГРО» ОСОБА_4

на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року задоволено клопотання представника АТ «Державний експортноімпортний банк України» - адвоката ОСОБА_5 та скасовано арешт на відповідне майно, перелік якого зазначено в ухвалі, в кримінальному провадженні № 0000586 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року відмовлено

у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах

ТОВ «ЕГРЕС-АГРО» на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі

ст. 399 ч. 4 КПК України.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ЕГРЕС-АГРО» ОСОБА_4 , посилаючись

на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року

та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що, хоча приписами ст. 309 частин 1, 2 КПК України прямо

не передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про скасування арешту майна, однак, виходячи із завдань кримінального судочинства, конституційного права на апеляційний перегляд судових рішень, вищезгадана ухвала слідчого судді мала бути переглянута апеляційним судом. Таким чином, на думку ОСОБА_4 , ухвала апеляційного суду

про відмову у відкритті апеляційного провадження на вказану ухвалу слідчого судді є необґрунтованою.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно

до ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 ч. 2, ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише

на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією

та законами України.

Частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого

та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників

для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до положень ст. 392 ч. 3 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Водночас оскарження ухвал слідчого судді, які постановлені в порядку ст. 174

КПК України, зокрема, щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Положення частин першої та другої статті 309 КПК України узгоджуються

з вказаним принципом та містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала слідчого судді, винесена в порядку ст. 174 КПК України, якою задоволено клопотання про скасування арешту майна, до вказаного переліку не включена.

За змістом частини третьої статті 309 КПК України інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже процесуальним законом визначено саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді (іншого ніж ті, що включені до статті 309 КПК України).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку та відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Наведене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 19 лютого 2019 року у справі

№ 569/17036/18 (провадження № 51-598кмо19), відповідно до якого, в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню, а також висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 20 травня 2024 року у справі

№ 712/191/23 (провадження № 51-3208 кмо 23), відповідно до якого ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню

не підлягають.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку

із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу

до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак

ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті

і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню

в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданого до неї судового рішення колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити представнику ТОВ «ЕГРЕС-АГРО» ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3