ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, якою щодо підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у м. Дніпропетровську, має вищу освіту, працює на посаді заступника директора Комунального підприємства «Дніпровська муніципальна енергосервісна компанія» Дніпровської міської ради, раніше не судима, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до 02 червня 2024 року включно,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратори м. Дніпра ОСОБА_6 та застосовано щодо підозрюваної за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до 02 червня 2024 року.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

- прибувати до суду, прокурора та слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, за першою вимогою;

- без поважних причин не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «ЕЛІБІЛДІНГ» ОСОБА_10 , разом з працівниками ТОВ «РЕМС-СТРОЙ», в особі директора ОСОБА_11 та КП «ДМЕСКО» ДМР, в особі заступника директора ОСОБА_8 за попередньою змовою під час дії на території України воєнного стану з квітня по вересень 2023 року за місцем розташування ТОВ «ЕЛІБІЛДІНГ» за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 11, офіс 89 здійснювали розтрату грошових коштів КП «ДМЕСКО» ДМР в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, із внесенням неправдивих відомостей в офіційні документи, в межах укладеного між ТОВ «РЕМС-СТРОЙ» та ТОВ «ЕЛІБІЛДІНГ» договору підряду №1904-1 на виконання робіт з утеплення фасадів в Комунальних закладах освіти, в т.ч.: КЗО «ДНЗ №278» ДМР; КЗО «ДНЗ №208» ДМР, КЗО «ДНЗ №308» ДМР.

Внаслідок умисних дій вказаних учасників групи КП «ДМЕСКО» заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1 243 676,69 гривень.

02 квітня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, тобто у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Крім того, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та на свідків у даному кримінальному провадженні.

В той же час, слідчий суддя зробив висновок про не доведеність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, у зв`язку з чим такі доводи сторони обвинувачення ґрунтуються лише на припущеннях.

Водночас, слідчий суддя зазначив, що щодо підозрюваної можливо обрати більш м`який запобіжний захід, а саме, цілодобовий домашній арешт, який є достатнім та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Не погодившись із рішенням слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів із визначенням застави у розмірі 927 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею не оцінено всі обставини справи, не враховано вагомість наявних доказів за ч.5 ст.191 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, у разі визнання його винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, особу підозрюваної, її матеріальний стан та поведінку.

Крім того, слідчим суддею не враховано наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, підозрювана ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з огляду на те, що тяжкість покарання інкримінованого їй кримінального правопорушення. Також, у зв`язку з тим, що діяльність ОСОБА_8 викрито не в повній мірі, підозру останній повідомлено не за всіма фактами скоєних кримінальних правопорушень, а збір доказів у кримінальному провадженні продовжується підозрювана ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Підозрювана, крім вищезазначеного, може здійснювати вплив на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, оскільки у повному обсязі володіє інформацією щодо скоєних кримінальних правопорушень. Зважаючи на те, що підозрювана ОСОБА_8 достовірно обізнана про форми та методи викриття та документування злочинної діяльності, має навички ретельного маскування злочинної діяльності, конспірації та розуміє, що на теперішній час документування способу її життя та злочинної діяльності органами досудового розслідування припинено остання може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення або вчинити інше (аналогічне) кримінальне правопорушення.

Особливу увагу сторона обвинувачення звертає на введення на території України воєнного стану, строк якого продовжено та триває на даний час. Також, наголошується у тому, що вік та стан підозрюваної ОСОБА_8 не перешкоджають у застосуванні щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий запобіжний захід в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, оскільки з боку сторонніх наглядачів, населення наявний суспільний інтерес, який превалює над принципом «Поваги до свободи особистості».

Встановлені досудовим розслідуванням обставини, на переконання сторони обвинувачення, є достатніми підставами вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти настанню вказаних ризиків.

Зважаючи на специфіку та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, сторона обвинувачення наполягає на застосуванні щодо підозрюваної ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 927 прожиткових мінімумів доходів громадян, який зможе гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та зупинення її злочинної діяльності.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити;

- підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000271, внесене до ЄРДР 25.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 02 квітня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, тобто у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК Україниє обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинувачення матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваною інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існує доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та на свідків у даному кримінальному провадженні.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того апеляційний суд погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

На теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі докази, які можуть підтвердити причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, а отже ОСОБА_8 безпосередньо, або через інших осіб, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрювана ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками слідчого судді щодо недоведеності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрювана може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов деякий проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрювана вчиняла дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню будь-яким чином.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрювана ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної можливо шляхом застосування до неї менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, остання вчиняла будь-які спроби щодо переховувався від органу досудового розслідування чи суду, незаконного впливу на свідків почала вчиняти інші дії, які перешкоджали б кримінальному правопорушенню. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року - без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваної за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_8 строком до 02 червня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4