Справа № 458/270/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження -

сторона обвинувачення:

начальник Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

сторона яка подала клопотання - заступник начальника відділення поліції - начальник слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_4 не прибув,

старший слідчий слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 ,

сторона захисту:

підозрювана особа ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області в дистанційному режимі відеоконференції з Державною установою «Львівська установа виконання покарань № 19» клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2024 року № 0000041 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаї Турківського району Львівської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, дітей на утриманні не має, працездатного, який не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не є особою з інвалідністю, не військовозобов`язаний, не є депутатом, засудженого вироком Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 року у судовій справі №458/1185/23 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`ять років позбавлення волі і який утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», -

В С Т А Н О В И В:

Стислий опис провадження і суть питання, що вирішується ухвалою.

Згідно вимог ст.ст.127,129 Конституції України правосуддя здійснюють професійні судді і судочинство провадиться суддею одноособово.

Згідно ч.1 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово. Суддя для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 КПК України визначено суддю для розгляду питання, яке вирішуються судом.

Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 08.04.2024 року відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду клопотання було зареєстровано, після чого передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Клопотання розглядається за ініціативою заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором.

Обґрунтовуючи подане клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000041 від 11 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан 24.02.2022 із 05 год. 30 хв. строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України, останній раз Указом Президента України № 49/2024 від 05 лютого 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ. Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 14:00 год., перебуваючи в магазині ФОП ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, реалізовуючи свій злочинний умисел та розуміючи протиправний характер своїх дій, повторно, таємно викрав з лівої бічної кишені куртки ОСОБА_8 шкіряний коричневий гаманець, в якому знаходилась банківська пластикова картка Приват Банку № НОМЕР_1 , пенсійне посвідчення, посвідчення водія, пільгові карточки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_9», «Метро», «Епіцентер», «Комп`ютерний всесвіт», реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_6 03 березня 2024 року в період часу з 15 год 54 хв по 17 год 34 хв, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3, розрахувався за покупку товарів банківською пластиковою карткою Приват Банку № НОМЕР_1 на загальну суму 2682,62 грн, у зв`язку з чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3082,62 гривень. Зазначає, що тим самим встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 cт.185 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 03 березня 2024 року, в період часу з 15 год. 54 хв. по 17 год. 34 хв. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , розрахувався за покупку товарів банківською пластиковою карткою Приват Банку № НОМЕР_1 , яку викрав разом з гаманцем 02.03.2024 на загальну суму 2682,62 грн., у зв`язку з чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Органом досудового розслідування встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приблизно о 02:45 год, перебуваючи в приміщенні квартири ОСОБА_9 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, реалізовуючи свій злочинний умисел та розуміючи протиправний характер своїх дій, повторно, таємно викрав із підвіконника у гостьовій кімнаті мобільний телефон марки «ХІАОМІ» моделі «Мі АЗ» в корпусі синього кольору з двома серійними номерами, а саме: 1) НОМЕР_2 та 2) НОМЕР_3 та із встановленою сім-картою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 , у зв`язку з чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2760 гривень.

Зазначає, що тим самим встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України.

15 березня 2024 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Отже, у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , раніше судимий, останній раз 31.01.2024 року Турківським районним судом Львівської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі,

12 березня 2024 року відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області виконано вирок Турківського районного суду від 31.01.2024 року у справі №458/1185/23 та доставлено ОСОБА_6 до ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

В своєму клопотанні слідчий зазначає, що виключно єдиною метою застосування саме такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 5 до 8 років, а також те, що забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, і зважаючи на обґрунтованість ризиків, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а також те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить дотримання підозрюваним покладених на нього Кримінально-процесуальним кодексом обов`язків.

Підставами застосування запобіжного заходу є обгрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено КПК України.

Позиції сторін кримінального провадження.

При розгляді клопотання суд вжив заходи до повідомлення сторін кримінального провадження, а також осіб, які зазначені в ухвалі в дозволений і в передбачений законом порядок шляхом скерування судового виклику.

В судовому засіданні сторона обвинувачення підтримала клопотання, просила таке клопотання задовольнити.

В судовому засіданні сторона захисту, підозрюваний ОСОБА_6 не заперечив проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання у їх сукупності та взаємозв`язку, перевіривши матеріали клопотання, вислухавши думку учасників процесу стосовно клопотання про обрання на 2 місяці запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про виходячи з наступних підстав.

В ході досудового розслідування 15.03.2024 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

05.04.2024 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчинені єї кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному й провадженні доказами, а саме:

протоколом огляду місця події від 11.03.2024, під час якого в у АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний г телефон марки «ХІАОМІ» моделі «Мі A3» в корпусі синього кольору з двома серійними номерами, а саме: 1) НОМЕР_2 та 2) НОМЕР_3 та із встановленою сім-картою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 , тобто саме такий телефон, який був викрадений ОСОБА_9 ;

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , та протоколами допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з яких встановлено, що їхні свідчення співпадають між собою та котрі пояснили наступне, що 11.03.2024, в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 приблизно о 2.30 год., святкували день народження ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_6 покинув їхню квартиру потерпілий ОСОБА_9 виявив відсутність свого мобільного телефону марки «ХІАОМІ» модель «Мі A3» з корпусом синього кольору з двома серійними номерами, а саме: 1) НОМЕР_2 та 2) НОМЕР_3 та із встановленою сім-картою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 ;

протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , які повідомили, що 10.03.2024, приблизно з 20 год. до 21 год., вони святкували день народження ОСОБА_10 у квартирі, розташованої в АДРЕСА_4 . Після чого, пішли відпочивати в бар «Бойківчанка», де перебували приблизно до 23:30 год., після чого покинули вищевказаний заклад та розійшлись. 11.03.2024 ОСОБА_10 розповів випадково зустрів ОСОБА_6 , якого запросив до себе в квартиру і з яким ще розпивав алкогольні напої приблизно до 03:00 год. Однак, після того як ОСОБА_6 пішов із квартири, де проживає ОСОБА_10 , то ОСОБА_9 виявив відсутність свого мобільного телефону марки «ХАОМІ» моделі «Мі A3» в корпусі синього кольору з двома серійними номерами, а саме: 1) НОМЕР_2 та 2) НОМЕР_3 та із встановленою сім-картою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 ;

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 з якого встановлено, що до 02.03.2024 у нього були оформлені чотири банківські картки, з яких дві картки «Ощад Банку» та дві картки емітовані « Приват банком ». Найчастіше потерпілий користувався своєю пенсійною карткою емітованою в «Приват банку», котра мала номер НОМЕР_1 . Всі вище вказані банківські картки потерпілий носив у своєму шкіряному гаманці коричневого кольору виробництва фірми «Halisi. Fly». 02.03.2024, приблизно о 14:00 год., ОСОБА_8 стояв у черзі людей в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_7 », який розташований поблизу АЗС в м. Турка. Перебуваючи у вказаному магазині, він розрахувався готівкою за придбаний товар та поставив свій вище описаний гаманець в ліву бічну кишеню своєї куртки, на той час у його гаманці готівкових коштів було але в гаманці також були чотири його вище описані банківські картки. Після цього, потерпілий пройшов в приміщенні магазину повз людей, які стояли в черзі, де утворилася тиснява. Вийшовши з магазину, він пішов в АДРЕСА_5 , де він проживає та більше нікуди не заходив. 09.03.2024 він виявив відсутність свого гаманця та зрозумів, що його вкрали ще коли він перебував в м. Турка, тобто 02.03.2024. Тому, 11.03.2024 він поїхав в м. Турка, де у відділенні « Приват банку » йому повідомили, що на картці № НОМЕР_1 грошових коштів немає. Після цього, потерпілому дали у відділенні банку довідку про рух коштів по даній банківській картці. Із даної довідки про рух коштів, відбувалося списання коштів 03 та 04 березня 2024 в магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «ІНФОРМАЦІЯ_9», а також на АЗС в м. Турка він зрозумів, що його власний гаманець із вище переліченими документами вкрали і в подальшому з його банківської пластикової картки «Приват банку» № НОМЕР_1 невідома особа викрала грошові кошти в загальній сумі 4600,01 грн. 11.03.2024 потерпілий звернувся з відповідною заявою в ВП № 2 Самбірського РВП з приводу крадіжки його гаманця та банківських карток;

протоколом огляду місця події від 11.03.2024, яким зафіксовано, й факт, що ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції викрадені речі, а саме: гаманець коричневого кольору виробництва фірми «Halisi. Fly», посвідчення водія видане 22.05.2013 на ім`я ОСОБА_8 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 ;

14.03.2924 року здійснено зняття показань з технічних приладів, а саме з записуючого пристрою марки Digital VIDEO RECORDER модель HCVR5432L за 03 березня 2024 року в період часу з 17.00 по 18.00 год з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого у АДРЕСА_1 . На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_6 перебуває в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», та здійснює покупки харчових продуктів та алкогольних напоїв, за придбання яких на касі розраховується пластиковою карткою з мікрочіпом;

протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 , який повідомив, що 02 березня 2024 року він викрав з куртки ОСОБА_8 його гаманець в якому знаходилась банківська картка «Приват Банку», якою він скористався 03 березня 2024 року та накупив продукти харчування і розрахувався нею за придбані продукти харчування. Окрім цього, повідомив що 11 березня 2024 року він перебуваючи в гостях в житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 викрав мобільний телефон, який належав потерпілому ОСОБА_9 , який в подальшому видав працівникам поліції;

протоколами слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 05.04.2024, де останній розказав та показав як здійснював крадіжку гаманця, грошових коштів з банківської картки та мобільного телефону.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаних злочинів, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої 05.04.2024 року підозрі.

Ухвалою Турківського районного суду від 26.03.2024 року клопотання т.в.о. слідчого слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 , погоджене начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , про тимчасове залишення у слідчому ізоляторі ОСОБА_6 , засудженого вироком Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 року у судовій справі №458/1185/23 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`ять років позбавлення волі задоволено, залишено ОСОБА_6 , засудженого вироком Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 року у судовій справі №458/1185/23 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`ять років позбавлення волі, в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», тимчасово, до 12 травня 2024 року, для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000041 від 11 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за які особа не була засуджена

05.04.2024 року ОСОБА_6 було вручено письмове клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з додатками.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду.

Відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Ст.17 Закону України «При виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Статтею 178 КПК України передбачено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст..177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

Вважаю, що слідчим у клопотанні, доданих документах, а також в судовому засіданні слідчим і прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, показаннями свідків і потерпілих, показаннями самого підозрюваного, наданими в суді.

На думку суду, сторона обвинувачення надала переконливі докази про існування так званого «першого ризику», про який вказано в клопотанні (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) - наявність достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має офіційної роботи, не має сім`ї, не має на утриманні дітей, тобто міцних соціальних зав`язків підозрюваний не має.

Стосовно згаданого ризику суд керується практикою ЄСПЛ, де у справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Під час розгляду клопотання було встановлено, що ОСОБА_6 не є одружений, своєї сім`ї не має, дітей на утриманні не має, що підтверджується виданою довідкою органу місцевого самоврядування, яка долучена до клопотання.

Судом при вирішенні даного клопотання враховано процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки останній, даючи покази в судовому засіданні, своїми діями і поведінкою продемонстрував та вказав на добросовісну поведінку як підозрюваного, який не чинить перешкод досудовому розслідуванню, а напаки, сприяє розслідуванню, одночасно маючи гарантоване право на відмову від дачі показів стосовно себе чи членів своєї родини згідно вимог ст..63 Конституції України, визнав і не заперечив факту вчиненого правопорушення.

На думку суду, сторона обвинувачення надала переконливі докази про існування так званого «другого ризику», про який вказано в клопотанні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) - є наявність достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 буде незаконно впливати на свідків, оскільки йому відомі місця їх проживання.

На думку суду, сторона обвинувачення надала переконливі докази про існування так званого «третього ризику», про який вказано в клопотанні (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) - є навність достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 буде вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше судимий вироком Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 року у судовій справі №458/1185/23 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`ять років позбавлення волі. Така позиція суду ґрунтується на тому, що сторона обвинувачення надала доказ того, що ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин

В клопотанні підставно зазначено що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Сторона обвинувачення надала суду докази для оцінки в сукупності всіх обставини в тому числі даних про особу підозрюваного, які також мають важливе значення, оскільки характеризують особу. До клопотання додано відомості стосовно наявності судимостей у підозрюваного. До клопотання додано громадську характеритику на підозрюваного, оскільки такі відомості впливають на наявність чи відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного. В клопотанні наявні відомості стосовно стану здоров`я підозрюваного, який перебуває на обліку у лікаря-психіарта.

За вимогами ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, окрім випадків, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і сновоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року N 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги вищезазначене, слідчий суддя вважає, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так як судом встановлено наявність, наданими прокурором доказами, обставини, які свідчать про наявність всіх трьох обставин, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаї Турківського району Львівської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 2 (двох) місяців, але не більше ніж строк досудового розслідування - до 15.05.2024 року, який тимчасово залишений в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

З огляду на вищевказане, керуючись вимогами статей ст.ст.32,131,132,176-178,182-184,193-194,196-197,369,372,395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2024 року № 0000041 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної особи ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаї Турківського району Львівської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 2 (двох) місяців, але не більше ніж строк досудового розслідування - до 15.05.2024 року, який тимчасово залишений в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Строк дії ухвали судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 2 (двох) місяців та починається з моменту застосування, тобто з дня постановлення ухвали та до 15.05.2024 року.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням вказаного запобіжного заходу покласти на слідчих слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, які входчть в склад слідчого-опе.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурорів Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області, які входить в склад призначеної групи прокурорів.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити в електронному вигляді на електронну адресу Самбірської окружної прокуратури Львівської області, Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» та всім учасникам судового провадження для відома, виконання та організації виконання.

Копію даної ухвали скерувати Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» для відома, а також для вручення ОСОБА_6 .

Копію даної ухвали скерувати на електронну адресу Самбірської окружної прокуратури Львівської області для відома.

Інформацію щодо справи, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua ; https://tk.lv.court.gov.ua/ .

Ухвала, в частині продовження строку тримання під вартою, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Порядок оскарження ухвали визначено ст.ст.309,392,395 КПК Украни.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її проголошення

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 10.04.2024 року.

Суддя ОСОБА_1