Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/392/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року.

м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000166 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2024, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному проваджені про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартоноша, Новомиргородського району Кіровоградської області, гр. України, українця, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Цим же рішенням вирішено питання про речові докази.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

До Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшлоклопотання прокурора у кримінальному проваджені № 0000166 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 за ознаками суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2024 вказане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Згідно з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанціїОСОБА_7 20.05.2022 ввечері близько 20-00 години разом зі своїми батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебував за місцем свого проживання, а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 , з метою помсти за образи, виник умисел на протиправне позбавлення її життя.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_7 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним діянням, діючи цілеспрямовано та рішуче, взяв ніж зі столу в кухні будинку та наніс ОСОБА_12 поріз лівої кисті руки. Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпіла відштовхнула від себе ОСОБА_7 та вибігла з будинку на подвір`я домоволодіння, де стала кликати на допомогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, підійшов до ОСОБА_13 та знову ножем наніс останній два удари в область живота, пошкодивши при цьому ніж.

У цей час на крик ОСОБА_13 прибіг її чоловік ОСОБА_10 та став намагатися захистити дружину від протиправних дій сина.

У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 . Знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним діянням, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , взявши з будинку ще один ніж, перебуваючи на території домоволодіння за вищевказаною адресою та побачивши в руках у батька дерев`яну палицю, кинув в напрямку останнього двома каменями, при цьому влучивши в область обличчя, від чого ОСОБА_10 впав, спричинивши при цьому останньому фізичний біль.

Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_10 вибіг на вулицю та тікаючи, впав на землю, а ОСОБА_7 наздогнав його та наніс умисно один удар ножем в нижню частину живота, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. У цей час до них підбігла ОСОБА_14 та, з метою припинення протиправних дій сина, схопила рукою лезо ножа. Проте ОСОБА_7 висмикнув ніж з рук потерпілої та умисно знову наніс їй один удар в область живота та один удар в область стегна.

У цей час до місця вчинення кримінального правопорушення прибігли сторонні особи, побачивши яких ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії, при цьому ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для вказаного кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 56 від 07.07.2022, наступні тілесні ушкодження: рана передньо-бокової стінки живота справа з рівними краями, що продовжується в рановий канал в глибину черевної порожнини. По ходу ранового каналу маються ушкодження очеревини, сліпої кишки та червоноподібного паростка. Глибина ранового каналу близько 8-10 см; рана шкіри передньої черевної стінки зліва, що сліпо закінчується в м`яких тканинах живота; рана 2-го пальця правої кісті по боковій поверхні з рівними краями: множинні рани шкіри лівої кисті з рівними краями; рана лівого стегна з рівними краями;

Тілесні ушкодження у вигляді «рана передньо-бокової стінки живота справа з рівними краями, що продовжується в рановий канал в глибину черевної порожнини. По ходу ранового каналу маються ушкодження очеревини, сліпої кишки та червоноподібного паростка» виникли від не менше однієї травматичної дії предмета, що має колото-ріжучі властивості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Тілесні ушкодження у вигляді «рана шкіри передньої черевної стінки зліва, що сліпо закінчується в м`яких тканинах живота; рана 2-го пальця правої кісті по боковій поверхні з рівними краями; множинні рани шкіри лівої кисті з рівними краями; рана лівого стегна з рівними краями» виникли від не менше 5 - ти травматичних дій предмета(ів), що має(ють) ріжучі властивості, як окремо так і в сукупності відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.

Крім того, своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 57 від 11.07.2022, наступні тілесні ушкодження: рана передньої стінки живота в ділянці епігастрія, що продовжується в рановий канал в глибину черевної порожнини. По ходу ранового каналу маються множинні ушкодження шлунку, ободової кишки та сальника.

Вказані тілесні ушкодження виникли від травматичної(их) дії(ій) предмета, що має колото-ріжучі властивості і відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення проти життя, здоров`я особи, а саме закінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб, тобто суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Мотивуючи своє рішення про застосування щодо ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру, суд указав, що він у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганнямна умисне вбивство двох або більше осіб, тобто суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а також за своїм психічним станом внаслідок хворобливого стану психіки, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, останній потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом (з огляду на його потенційну небезпечність).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, а в частині застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом залишити без змін.

Отже, захисник зазначає, що ОСОБА_7 не мав ніякого наміру та бажання вбивати своїх батьків, оскільки відносини були нормальні, як між батьками та дитиною. Тілесні ушкодження у життєво важливі органи потерпілим він не завдавав, ніж був кухонний і лезо гнулось. Після того, як мати сказала, що приїдуть працівники поліції, він сам припинив протиправні дії, викинув ножа та став чекати приїзду поліцейських.

Також, якби ОСОБА_7 мав намір завдати саме смерть потерпілим, то він продовжив би наносити удари, або застосував інші предмети для нанесення тілесних ушкоджень для досягнення наслідку у вигляді смерті, однак не зробив цього, оскільки не мав наміру отримати результат саме - настання смерті потерпілих. І відповідно пішов до себе додому, де і перебував до приїзду працівників поліції, нікуди не переховувався і не намагався знищити чи сховати будь які докази.

Викладені обставини судом першої інстанції не було прийнято до уваги і відповідно дане потягло за собою прийняття закону який не підлягає застосуванню, оскільки в даному випадку маються всі ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а не ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, через що рішення суду слід змінити.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, яке ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено у ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд зясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин викладених в ухвалі, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами.

Порядок застосування примусових заходів медичного характеру врегульований главою 39 КПК України.

Однією з особливостей застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ст. 509 КПК України, є обовязкове проведення згідно з «Порядком проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 № 865, психіатричної експертизи.

При цьому колегія суддів враховує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й обєктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб» (Постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 року справа № 158/3106/18).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд зясовує чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суд першої інстанції, врахувавши, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України мало місце і вчинене ОСОБА_7 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, дійшов до обґрунтованого висновку, що з метою обовязкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, слід застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Обираючи ОСОБА_7 вид примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про його особу та стану здоров`я, ступеню тяжкості вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, а також висновків лікарів щодо визначення виду примусових заходів медичного характеру, дійшов висновку, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_7 (небезпечність для себе та оточуючих) станом на час постановлення ухвали не становить загрози для суспільства та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоровя ОСОБА_7 , дійшов правильного висновку про необхідність застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Отже, не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_7 не наносив удари ножем у життєво важливі органи потерпілим, оскільки вказане повністю спростовується висновками експертів № 56 від 07.07.2022 та № 57 від 11.07.2022 (т.3 а.с.223-227), з яких вбачається, що удари ножем ОСОБА_7 наносив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в нижню частину живота і глибина ранового каналу становить близько 8-10 см, а отже саме в черевній порожнині знаходиться ряд життєво важливих органів.

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_7 сам припинив протиправні дії та викинув ножа і став чекати приїзду поліцейських, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з показань допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , останні вказали що 20.05.2022, під вечір, почули на вулиці крики ОСОБА_9 та одразу прибігли до їх двору і побачили, що ОСОБА_10 лежить на землі і ОСОБА_9 сидить під електричним стовпом, а їх син Діма стоїть біля батька з кухонним ножем в руках. Батьки та син були в крові. Вони почали кричати на сина, що він робить, оскільки це ж його батько, але він ще й замахнувся ножем в їх бік і в цей час також прибігла ще одна сусідка, яка сказала, що пішла за палкою, щоб вибити ножа у Діми. Вони одразу викликали поліцію та швидку, і лише після цього, ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії та пішов у двір свого будинку.

Щодо доводів захисника про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом положень статей 18, 19, 92, 93 КК України, ст. 503 КПК України підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки субєкта.

Відповідно до вимог указаних норм матеріального закону осудність є обовязковою ознакою субєкта кримінального правопорушення, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення кримінального правопорушення здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення кримінального правопорушення усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних оєктивних ознак кримінального правопорушення - обєкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути повязана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним кодексом, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що посилання захисника на те, що ОСОБА_7 , наносячи ножем потерпілим тілесні ушкодження не бажав настання смерті останніх є необґрунтованими, оскільки його дії вчинені у такому стані є категорією, яка охоплюється саме прямим умислом особи, за яким вона усвідомлює свої дії.

Але між тим, як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №3 від 16.03.2023, ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння (т.2 а.с.144-148)

У зв`язку із цим посилання захисника на можливість ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах провадження.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши в судовому засіданні досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозвязку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, вказане суспільно небезпечне діяння вчинено ним у стані неосудності, при цьому суд належним чином дослідив безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані докази.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу і на те, що питання щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України не може вирішуватись на даній стадії кримінального провадження, оскільки відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства вказане питання повинно вирішуватися судом при розгляді даної справи по суті, після всебічного дослідження всіх доказів по даній справі.

Викладені в апеляційній скарзі захисника мотиви не спростовують правильності висновків, викладених у судовому рішенні, і не містять переконливих доводів, які би дозволили дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає, а тому ухвалу районного суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2024, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному проваджені про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 за ознаками суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2