г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1072/24
Номер провадження 1-кп/213/166/24
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, кримінальне провадження №0000190 від 22.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження -

сторони обвинувачення:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія-сапера розмінування 3 відділення розмінування 1 взводу розмінування 2 роти розмінування батальйону розмінування, у військовому званні «солдат», 22.01.2024 о 16:30, керуючи автомобілем «Daewoo Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись по автошляху Р74 зі сторони смт. Широке в напрямку пр. Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, а саме під час руху поблизу КПП №13 ПАТ «ПівГЗК» водій ОСОБА_3 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пункти 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху). Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 виїхав за межі проїзної частини вправо де допустив наїзд на дерево, внаслідок чого пасажир автомобілю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом обох кісток лівого передпліччя у нижній третині, які згідно висновку експерта № 277/12 від 23.02.2024 року за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, (більше 21 доби), П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 №6

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні:

- потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням з обвинуваченим на підставі ст. 46 КК України. Зазначив, що конфлікт між ними вичерпано, матеріальних збитків не завдано. Просить не притягувати ОСОБА_3 до відповідальності;

- обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає в повному обсязі, але просить суд закрити кримінальне провадження, у зв`язку з примиренням з потерпілим;

- прокурор заперечував проти закриття кримінального провадження, оскільки ОСОБА_3 у 1998 році притягувався до кримінальної відповідальності, тому даний злочин він вчинив не вперше. Долучив до обвинувального акту матеріали кримінального провадження №0000190.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до статті 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

«Щодо кримінально-правових наслідків, то відповідно до ч. 2 ст. 88 КК судимість має правове значення у випадку вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законом України. Кримінальний закон визначає судимість як обставину, з якою пов`язуються найбільш суворі кримінально-правові наслідки для особи, яка, маючи судимість, знову вчинює злочин.

При визначенні особи такою, що вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила злочин невеликої тяжкості вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: а) особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування (див. коментар до ч. 4 ст. 32 та статей 44 і 49 КК); б) особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято (див. коментар до статей 88, 89, 91 КК).» - Кримінальний кодекс України: Науково-практичний коментар/К82 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ін.; За заг.ред. В.В. Сташиса, В.Я. Тація. К.: Концерн Видавничий Дім Ін Юре, 2003. 1196 с.

Відповідно до п.п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності, є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового засідання повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Згідно з п.1 ч.2. ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується, у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав свою вину у його вчиненні в повному обсязі, є таким, що вперше скоїв кримінальне правопорушення (був засуджений 13.02.1998 року, звільнений 12.11.2000 по відбуття строку покарання, тому на момент вчинення даного злочину судимість погашена), примирився з потерпілим, матеріальних збитків потерпілому не завдано.

За таких обставин обвинувачений може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, а кримінальне провадження щодо нього слід закрити.

Керуючись ст.ст. 12, 46 КК України, ст.ст. 314, 284, 286 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000190 від 22.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрити на підставі статті 46 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Матеріали кримінального провадження №0000190 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням в справі №213/1072/24 (пр.1-кп/213/166/24).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .