Справа № 127/8052/23
Провадження №11-кп/801/192/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 року у обєднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080, № 0000131 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Караганда, Республіка Казахстан, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.05.2013 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 25.06.2013 Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 19.09.2013 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 21.03.2023 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З резолютивної частини оскаржуваного вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного оскаржуваним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року.

Вказати про засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене ОСОБА_8 покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 виконувати самостійно.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 10 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 01.12.2023 року відносно ОСОБА_8 змінити, помякшивши йому міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 01.12.2023 року відносно ОСОБА_8 змінити та застосувати йому більш м`яке покарання.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 року визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.07.2023 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_8 витрати на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3422,24 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2023 року (№127/4723/23) на майно, а саме: поліетиленове упакування з порошкоподібною речовиною, яке поміщено до спеціального пакету НПУ СУ PSP 6106668, яку добровільно видав ОСОБА_8 скасовано.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2023 року (№127/8830/23) на майно, а саме: порошкоподібну речовину, який поміщено до спеціального пакету «НПУ СУ» за № PSP 1100554, яку добровільно видав ОСОБА_8 скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», за невстановлених судовим розглядом обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, незаконно придбав психотропну речовину обіг, якої обмежено амфетамін, який надалі зберігав при собі.

У подальшому, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту, 20.02.2023, незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину обіг якої обмежено амфетамін, перебуваючи біля будинку № 105, що по вулиці Пирогова у місті Вінниці, близько 00 години 04 хвилин, був помічений і зупинений працівниками РПОП ГУНП у Вінницькій області, та на запитання яких про наявність у ОСОБА_8 при собі заборонених речовин, останній, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропних речовин, будуть викриті повідомив, що у нього при собі наявна психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, який знаходиться при ньому, в лівій зовнішній кишені штанів.

У ході проведення огляду місця події 20.02.2023, в період часу з 00 години 58 хвилини до 01 години 03 хвилини, ОСОБА_8 , добровільно видав із лівої зовнішньої кишені штанів поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, загальна маса якої відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/3912-НЗПРАП від 01.03.2023 становить 1,6567 г, в якій міститься психотропна речовина обіг якої обмежено амфетамін, загальна маса амфетаміну становить 1,1075 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (редакція від 05.12.2012) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів таблиця II, список № 2) амфетамін, віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, вага вилученої у ОСОБА_8 психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін становить 1,1075 г та відноситься до невеликих розмірів.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи засудженим 21.03.2023 Барським районним судом Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», за невстановлених судовим розглядом обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, незаконно придбав психотропну речовину обіг якої обмежено амфетамін, яку незаконно зберігав при собі без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину амфетамін без мети збуту, 28.03.2023, близько 16:47 год., проходячи біля будинку № 253-А, що по вулиці Івана Богуна у місті Вінниці, був зупинений працівниками Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини, будуть викриті працівниками поліції, повідомив, що у нього при собі наявні психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, яка знаходиться в лівій кишені рукава куртки, в яку він одягнений.

В подальшому, в ході проведення огляду місця події в період часу з 17:46 год. по 17:54 год. 28.03.2023, біля будинку №253-А, що по вулиці Івана Богуна у місті Вінниці, ОСОБА_8 в присутності двох понятих, дістав з лівої кишені рукава куртки, в яку він був одягнений, поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, яку в подальшому працівниками поліції було вилучено та поміщено до спеціального пакету.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/6053-НЗПРАП від 13.04.2023 в наданій на експертизу речовині міститься психотропна речовина амфетамін, обіг якої обмежено. Загальна маса амфетаміну становить 1,0715 г.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України, оскільки ухвалюючи вирок від 01.12.2023 щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшовши до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, яке слід відбувати реально мав би прийняти рішення на підставі ч. 4 ст. 70 КК України про самостійне виконання вироку Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, за яким Гаєвському призначено покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, оскільки застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань у такому випадку не допускається.

Вінницький міський суд Вінницької області, ухвалюючи вирок від 01.12.2023 щодо ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 70 КК України), що відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що також є підставою для зміни вироку суду першої інстанції відповідно до ст. 414 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що призначене судом покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Суд при призначенні міри покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро покаявся у вчинених злочинах, позитивно характеризується за місцем проживання, скоєні ним злочини це кримінальний проступок і нетяжкий злочин, крім того, обвинувачений вже пів року знаходиться під вартою, не вживає психотропних речовин, потребує серйозного лікування від наркозалежності, яке він може отримати знаходячись на волі.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що злочини в яких він обвинувачується за ч.1 ст. 309, ч.2 ст.309 КК України , згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком і нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вину визнав повністю, щиро кається, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, просить пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника, обвинуваченого, захисника ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, вказав, що вважає, що суд невірно застосував ст. 71 КК України та врахував, що ОСОБА_8 , вчинив злочин під час іспитового строку після ухвалення вироку Барського районного суду від 21.03.2023 року, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченого слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.309, ч.2 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі прокурора, захисника, обвинуваченого не оспорюється.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

Доводи апеляційної скарги захисника, обвинуваченого про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є безпідставними.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком та нетяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, в період іспитового строку вчинив новий умисний нетяжкий злочин; вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, щиро розкаявся, за місцем проживання скарг на поведінку ОСОБА_8 не надходило, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України визначено покарання, яке є за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для зміни вироку суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше судимий вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за яке засуджено ОСОБА_8 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023, вчинено ним 20.02.2023, тобто до ухвалення попереднього вироку.

Суд першої інстанції призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі невірно застосував ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки мав би ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року.

За таких обставин, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про виключення з резолютивної частини вироку вказівки про призначення ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного оскаржуваним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року.

Таким чином, Вінницький міський суд Вінницької області, ухвалюючи вирок від 01.12.2023 щодо ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст. 70 КК України, що відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Твердження сторони захисту, що суд помилково зазначив, що ОСОБА_8 вчинив злочин під час іспитового строку та призначив покарання на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року суд апеляційної інстанції не приймає.

Згідно матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 судимий за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України з застосуванням ст.75, ст. 76 КК України, строк відбування покарання за яким рахується з моменту проголошення вироку суду .

Відповідно до ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_8 28.03.2023 року після проголошення вищевказаного вироку суду.

Згідно правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, висловленому у постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) чи за сукупністю вироків (ст. 71 КК) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, вказано, що слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 у цій справі вчинив злочин 28.03.2023 року після постановлення вироку Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року , апеляційний суд з урахуванням вищенаведених висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про необхідність застосування положень ст. 71 КК при призначенні обвинуваченому остаточного виду покарання.

Керуючись ст. 404, 405,407, 409, 413, 414,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченого.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З резолютивної частини оскаржуваного вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного оскаржуваним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року.

Вказати про засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене ОСОБА_8 покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 виконувати самостійно.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 10 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4