Справа № 204/1861/24
Провадження № 1-кп/204/750/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньої освітою, учня ПТУ №11, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.12.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає виключне покарання, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі строком від семи до десяти років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників,

пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять,

майновим станом, сімейним зв`язками та зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» $58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Українi вiйськового стану через агресію російської Федерації проти України, яка

суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних

територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний

виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді

домашнього арешту.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно

впливати на неповнолітніх та повнолітніх свідків та неповнолітнього потерпілого, які

дають викривальні покази відносно останнього, враховуючи те, що більшість свідків є

раніше знайомими обвинуваченому та останньому відомо про місце знаходження

останніх, анкетні данні та контактні номери ризик незаконного впливу

обвинуваченим на свідків та потерпілого з метою примушування до надання тих чи

інших показань є вагомим. Тобто, є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення шляхом їх залякування, умовляння. За таких обставин ризик впливу на свідків існував не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний

тяжкий злочин через невеликий проміжок часу з моменту засудження останнього

13.12.2023, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання

стати на шлях виправлення, передбачені кримінальним процесуальним кодексом

України інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання

обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував в повному обсязі, зазначивши, що підозра не підтверджена жодними доказами.

Законний представник обвинуваченого підтримала думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки він інкримінований йому злочин не вчиняв, хоче навчатися, однак, що в умовах ДУВП такої можливості не має.

Неповнолітній потерпілий, законний представник неповнолітнього потерпілого до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Частиною 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178 КПК України визначено, що застосування запобіжного заходу здійснюється з метою, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків на підставі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, для запобігання яких здійснюється запобіжний захід.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

При розгляді цього клопотання, у відповідності до статті 177 КПК України, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованої підозри.

Крім того, при розгляді клопотання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано вимоги ч. 1,2 ст. 492 КПК України, відповідно до яких за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Як встановлено судом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 схильності до злочинного способу життя. Вказане дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину він може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, у тому числі й на території Російської Федерації, враховуючи режим воєнного стану на території України.

Суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, деякі з яких є неповнолітніми, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, при цьому судом враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я, а також відсутність підстав, які б унеможливлювали застосування до неповнолітнього обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, на даному етапі розгляду кримінального провадження, судом встановлено, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, запобігти встановленим та доведеним ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ч. 5 цієї статті на строк не більше 2 (двох) місяців. У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені КПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити на 60 днів, та враховуючи обставини кримінального правопорушення, враховуючи вік обвинуваченого, майновий стан, дані про його особу, ризики кримінального провадження, суд вважає за доцільне визначити розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у розмірі 121120 грн., яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 315, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 квітня 2024 року включно.

Визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в кримінальному провадженні у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 121120 грн.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної застави у розмірі 121120 грн., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 27.04.2024 виконувати наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 29.02.2024 року.

Суддя ОСОБА_1