Справа № 141/235/24
Провадження №1-кп/141/35/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 02.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Животівка Оратівського району Вінницької області, проживає по АДРЕСА_1 , освіта повна середня, одруженого, працює випалювачем стінових та в`яжучих матеріалів у ТОВ «Агробуд», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, 02.04.2024, приблизно о 16 год 40 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом власного технічно справного транспортного засобу легкового автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв на узбіччі дороги в напрямку с. Животівка Оратівської ТГ Вінницького району Вінницької області, неподалік електричної опори під № 211, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочавши рух вперед в бік с. Животівка не переконався, що позаду в салон з правого боку сідає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відчинила праві задні двері вказаного автомобіля та просунула свою ліву ногу в салон автомобіля, перенісши на неї вагу свого тіла, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_5 , яка отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 19.04.2024 у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латеральної кісточки правого гомілково-ступеневого суглобу, які відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень, за відсутністю небезпеки для життя та яке спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/102-24/6775-ІТ від 10.04.2024 в даній дорожній обстановці, у дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.п. 24.4 ПДР України, згідно якого водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу.

Порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

11.06.2024 до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з його примиренням з потерпілою ОСОБА_5 , яка немає до нього жодних матеріальних чи моральних претензій.

У судовому засіданні 11.06.2024 обвинувачений ОСОБА_4 клопотання від 11.06.2024 підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просив суд закрити кримінальне провадження, у зв`язку з його примиренням з потерпілою.

Також обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнає повністю, щиро кається у вчиненому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також зазначив, що він з потерпілою ОСОБА_5 примирився та відшкодував їй завдану шкоду.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні 11.06.2024 клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_4 вона дійсно примирилася, обвинувачений вішкодував завдані ним збитки внаслідок ДТП, яке сталося 02.04.2024, зокрема, оплачував витрати на лікування, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а тому не заперечує щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , про що також надала суду відповідну письмову заяву від 11.06.2024.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 не заперечувала та зауважила, що оскільки обвинувачений з потерпілою примирився та відшкодував завдану шкоду, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а кримінальне провадження - закриттю у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою на підставі положень ст. 46 КК України.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою, та матеріали справи № 141/235/24, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" та є частиною національного законодавства України, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Також стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). У рішеннях по справах " ОСОБА_6 проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, а саме у пунктах 52 та 80, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Судом установлено, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Як убачається із заяви потерпілої ОСОБА_5 від 11.06.2024, а також із пояснень, наданих потерпілою безпосередньо у судовому засіданні 11.06.2024, остання підтверджує, що примирилася з обвинуваченим ОСОБА_4 , який відшкодував завдані ним збитків внаслідок ДТП, яке сталося 02.04.2024, зокрема, оплатив витрати на лікування, будь-яких претензій матеріального та немайнового (морального) характеру не має та в подальшому мати не буде, та просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із її примирення з обвинуваченим, а також не заперечує щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України закрити.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Параграфом 2 глави 24 КПК України регламентується порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом установлено, що 11.06.2024 обвинуваченим ОСОБА_4 подано суду письмове клопотання від 11.06.2024 про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою та закриття кримінального провадження. Поряд з цим, судом роз`яснено обвинуваченому право наполягати на загальному порядку розгляду справи та наслідки такого закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, за правовим змістом ст. 46 КК України передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Особливістю такого проступку або злочину в даному випадку є обов`язкова наявність потерпілого, тобто особи, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди і яка визнана потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України.

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим - це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому, саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК України є неможливим.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (ст. 46 КК України). Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ст. 46 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 286 КК України) вперше, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, звернувся до суду із письмовим клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності від 11.06.2024 та дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків такого закриття.

Також судом було з`ясовано відповідно до вимог ч.2 ст. 288 КПК України думку потерпілої ОСОБА_5 , яка підтримала клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 у повному обсязі, підтвердила факт примирення з обвинуваченим та відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведене, а також позиції потерпілої та прокурора, які не заперечують щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 щодо його звільнення від кримінальної відповідальності у відповідності до ст. 46 КК України, за відсутності будь-яких перешкод для цього, суд вважає за можливе клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 задовольнити, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України в порядку ст.ст. 284-288 КПК України із закриттям даного кримінального провадження щодо нього.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України).

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись приписами глави 8 КПК України, та оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю з нереабілітуючої підстави, суд вважає, що процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 3786,40 грн (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 40 копійок), які складаються із витрат за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-24/6775-ІТ від 10.04.2024 в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яності три гривні 20 копійок) та за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-24/6635-ІТ від 24.04.2024 в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яності три гривні 20 копійок), відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000048 не обирався.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст. 284-286, 288, 314, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.06.2024 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою задовольнити.

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

3. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 02.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

4. Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області у справі № 131/532/24 від 04.04.2024 року.

Повернути власнику майна ОСОБА_4 легковий автомобіль марки «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що перебуває на зберіганні на території ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою м. Іллінці, вул. Максима Кривоноса, 10, Вінницького району, Вінницької області.

Повернути власнику майна ОСОБА_4 свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб серія НОМЕР_3 , видане 15.03.2019 на автомобіль марки «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 0000048.

5. Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 3786,40 грн (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 40 копійок), а саме: згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/6775-ІТ від 10.04.2024 в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яності три гривні 20 копійок) та згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/6635-ІТ від 24.04.2024 в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яності три гривні 20 копійок).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1