Справа № 739/1030/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/160/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000128 від 11.03.2023 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Студинка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 11.03. 2023 року.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Також ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2023 року роз`яснено вирок суду від 20.10.2023 року та зазначено, що запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою, та стягнуто з нього на користь держави 716 грн. 94 коп. процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2023 року, близько 13:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, через незамкнені вхідні двері, проник до будинку ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_1 , де підійшов до потерпілої, яка в цей час лежала у ліжку в житловій кімнаті вказаного будинку та простягнувши руку, відкрито заволодів мобільним телефоном марки NOKIA 1280, ІМЕІ: НОМЕР_1 чорного кольору, належним ОСОБА_9 , який лежав на ліжку поряд з останньою, вартість якого, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №1104/1105/23-24 від 27.03.2023 року, складає 399,00 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (МТС), абонентський номер НОМЕР_2 , на рахунку котрого було 137,41 гри., після чого помітив, як потерпіла намагається повернутися до нього, і не бажаючи бути викритим та з метою приховати своє обличчя і закінчити заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , схопив обома руками потерпілу ОСОБА_9 в області шиї і обличчям прижав її у подушку, однак, будучи поміченим ОСОБА_10 , покинув будинок разом із вказаними речами.

Внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, за механізмом тертя, у вигляді садна верхньої губи зліва, перенісся та правого надбрів`я, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 69 від 22.04.2023, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили розладу здоров`я, застосувавши таким чином насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я та матеріальної шкоди останній на загальну суму 536,41 грн.

Законом України № 21-02-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан на всій території України. У подальшому, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року воєнний стан в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнною стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року, воєнний стан продовжено на 90 діб. Указом Президента України № "5" 2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 2: листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України №58 2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. У зв`язку з чим, дата вчинення кримінального правопорушення відноситься до періоду дії воєнного стану в Україні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретним, так як в обвинувальному акті незазначені обставини справи, які відповідають кваліфікації «відкрите викрадення майна».

Посилаючись на суб`єктивну та об`єктивну сторону, спосіб заволодіння майном, апелянт вважає, що фактичні обставини обвинувачення мають вказувати на те, що потерпіла помітила протиправні дії обвинуваченого і відповідним чином їх сприйняла, обвинувачений усвідомлював, що його дії помічені потерпілою (якщо дії обвинуваченого розпочиналися як крадіжка, то слід визначити момент, саме обвинувачений усвідомив, що поміщений потерпілою і потерпіла оцінює його дії як викрадення), насильство застосовувалось саме як спосіб заволодіння телефоном. Разом з цим, таким вимогам сформульоване обвинувачення не відповідає, так як в ньому про застосування насильства зазначено не як про спосіб заволодіння майном, а як спосіб уникнення подальшого викриття в скоєнні злочину, а фактичні обставини не відповідають кваліфікації «відкрите заволодіння».

Зі змісту показань обвинуваченого вбачається, що останній вважав, що крадіжка не була помічена потерпілою, а застосування насильства пояснив метою приховати вже скоєний злочин.

Під час слідчого експерименту за участю потерпілої остання також пояснила, що зникнення телефону вона виявила не відразу, а після того, як обвинувачений покинув приміщення та до неї прийшли сусіди.

На думку апелянта, висновки суду про те, що дії обвинуваченого розпочиналися як крадіжка, а потім переросли в грабіж, прямо суперечать наведеному у вироку формулюванню обвинувачення. Ніякими фактичними обставинами не підтверджується також кваліфікуюча ознака «проникнення в приміщення», а пред`явлене обвинувачення вказує на те, що умисел на викрадення телефону виник у обвинуваченого під час його перебування в приміщенні потерпілої.

Зазначає, що суд 1 інстанції в ухвалі про роз`яснення рішення від 03.11.2023 року доповни вирок суду рішенням про запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 та щодо стягнення з нього процесуальних витрат, що у відповідності до вимог ст. 374 КПК України повинно зазначатися у резолютивній частині вироку, чого судом у вироку не наведено, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просили їх задовольнити з викладених підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду І та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою вину у відкритому викраденні чужого майна та показав, що вину визнає у вчиненні таємного викрадення телефону та заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження. Повідомив, що 11.03.2023 року, в денний час, він разом з матір`ю ОСОБА_12 прийшли до сусідки ОСОБА_9 , щоб придбати в неї самогон. Кілька раз постукав у двері, але ніхто не обізвався. Зайшов через незамкнені двері до її будинку, де побачив, що вона спить на кроваті, спиною до нього. Біля неї лежав телефон. «По інерції» взяв телефон і поклав до кишені. Потерпіла несподівано прокинулася, тому він притис її голову до подушки, щоб вона його не побачила. В цей час у кімнату зайшов сусід ОСОБА_10 , на запитання останнього, що він робить, відповів, що допомагаю бабі, бо впала з ліжка», і одразу вийшов з будинку. Коли брав телефон, був упевнений, що потерпіла спить. Не мав мети заподіювати їй тілесні ушкодження, просто відвертав її голову, щоб вона його не побачила. Свідок ОСОБА_13 не бачив як він забирав телефон.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, із протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що під час досудового розслідування вона повідомила, що 11.03.2023 року в денний час, перебуваючи у себе вдома, відпочивала. Почула, що в хату хтось увійшов і відразу підійшов до її ліжка. Не встигла нічого сказати чи обернутися, як чиясь рука притиснула її голову до ліжка, а в цей час інша рука проникла повз її шию і взяла телефон, що лежав поруч, в цей час інша рука продовжувала притискати голову, що стало важко дихати. В цей час у будинок увійшов ОСОБА_10 та став кричати: «Це що таке?». Відразу після цього її відпустили і хтось вибіг з хати. Чоловіка, який її давив і забрав телефон - не бачила. Пізніше сусіди розповіли, що це був ОСОБА_7 .

Такі показання потерпілої підтверджуються фактичними даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю, під час якого остання детально розповіла та показала, як у неї було викрадено телефон та як спричинено тілесні ушкодження.

Зазначені події узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який під час допиту на досудовому розслідуванні показав, що 11.03.2023 року, в денний час, зайшовши у справах до будинку потерпілої ОСОБА_9 , побачив ОСОБА_14 - матір обвинуваченого ОСОБА_7 . У житловій кімнаті побачив, що ОСОБА_7 знаходиться біля ліжка і давить шию потерпілої, яка лежала на ліжку і хрипіла. Закричав: «Що це робиться». Обвинувачений відразу її відпустив і вибіг з будинку. Зателефонували старості села, а потім викликали поліцію і лікаря. Пізніше дізнався, що в ОСОБА_9 зник телефон. Він не бачив, як ОСОБА_7 забирав телефон.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 у певній мірі узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , старости с. Дігтярівка, яка суду 1 інстанції показала, що 11.03.2023 року, в денний час, їй зателефонувала ОСОБА_16 та повідомила, що ОСОБА_7 душив ОСОБА_9 , у звязку з чим викликали поліцію. Потерпілу і обвинуваченого знає. На останнього від жителів села надходили скарги. Зі слів потерпілої їй відомо, що ОСОБА_7 хотів її задушити і забрав телефон; та свідка ОСОБА_16 , яка суду 1 інстанції повідомила, що доглядає за ОСОБА_9 . 11.03.2023 року попросила ОСОБА_10 зайти до потерпілої. Через кілька хвилин прибіг ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_9 душив обвинувачений. Коли прибули на місце, то потерпіла розповіла, що її душив ОСОБА_7 і забрав телефон.

Наведені свідчення потерпілої та свідків суд обґрунтовано поклав у основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення та у повній мірі узгоджуються між собою і підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Під час затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, під час особистого обшуку, 11.03.2023 року у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено телефон NOKIA 1280, ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (МТС), абонентський номер НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_9 та яким заволодів обвинувачений.

Під час огляду речового доказу - мобільного телефона NOKIA 1280, який було вилучено під час затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , серед іншого, потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що цей мобільний телефон належить їй.

Вартість мобільного телефону NOKIA 1280 складає 339 грн та встановлена висновком експерта № 1104/1105/23-24 від 27.03.2023 року за результатами проведення судової товарознавчої експертизи.

Висновком судово-медичної експертизи №69 від 21.03.2023 року встановлено, що на тілі потерпілої ОСОБА_9 виявлено садна верхньої губи зліва, перенісся та правого надбрів`я. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я.

Даними протоколу НСРД (під час розмови зі співрозмовником) встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 узнав, що баба отримала пенсію і хотів гроші забрати, але не вийшло, так як був помічений сусідом. Телефон у баби забрав.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, поєднаному з прокиненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України

Доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 186 КК України, так як обвинувачений не усвідомлював, що його дії під час викрадення майна були помічені іншими особами, є безпідставними.

Так згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Для відмежування крадіжки від грабежу слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, кваліфікуються як грабіж.

З об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ним як викрадення, але вона ігнорує це. Грабіж матиме місце і в тому випадку коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним (наприклад сторонні бачать, що винний бере майно, але не розуміють, що це викрадення), відповідальність повинна наставати на грабіж. Грабіж вважається закінченим коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власник (винести, сховати, передати, викинути тощо).

З суб`єктивної сторони як грабіж так і крадіжка передбачають прямий умисел. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу та крадіжки є корисливий мотив та корислива мета, з якими здійснюється викрадення.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, не перебувало в його власності чи законному володінні, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.

Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим ОСОБА_7 в присутності потерпілої ОСОБА_9 , яка чула як обвинувачений зайшов до її житла, як забрав її телефон, а потім її придушив. Тобто, потерпіла усвідомлювала протиправний характер його дій. Ці обставини підтверджуються і показаннями самого обвинуваченого, який повідомив, що коли потерпіла прокинулась, він не відмовився від продовження злочинного наміру, а придавив її. Також він не припинив злочинні дії коли до помешкання зайшов свідок ОСОБА_10 . Обвинувачений, усвідомивши, що був помічений сторонньою особою, втік з місця скоєння злочину. За цією ознакою викрадення майнам є відкритим та визначається як грабіж. Дії ОСОБА_7 характеризуються умислом та корисливою метою.

Про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_17 такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у житло» свідчить, те, що вчиняючи грабіж, поєднаний з проникненням, обвинувачений усвідомлював протиправність входження (потрапляння) до будинку потерпілої та перебування в ньому під час вчинення грабежу. Умисел на викрадення чужого майна у ОСОБА_7 виник ще до проникнення у житло, тому грабіж має ознаку його вчинення - «поєднаний з проникненням у житло».

Доводи сторони захисту про порушення судом норм кримінального процесуального права, у тому числі щодо своїх рішень про запобіжний захід та стягнення процесуальних витрат, викладених у формі ухвали, жодним чином не впливають на законність оскаржуваного судового рішення, так як на думку колегії суддів, не є істотними в розумінні вимог ст. 412 КПК України, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. У ньому вказано формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень, диспозиція статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого особу визнано винуватою, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин, тому твердження сторони захисту про протилежне є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, що його обтяжують, - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4