ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/6465/18 Номер провадження 11-кп/814/290/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прасковєєвка, Артемівського району, Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресами: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.01.2001 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 106, ст.. 100, ч. 2 ст. 42, ч. З ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 19.09.2003 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 188, ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 04.10.2005 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 15.09.2006 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 263, ч. З ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 02.02.2010 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 24.09.2013 року Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі;

- 20.05.2014 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.12.2017 року по відбуттю строку покарання;

- 15.08.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_8 до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 року у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 03 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 1900 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат, зокрема грошові кошти в сумі 948 гривень, а саме: чотири купюри по 100 гривень, одна купюра 500 гривень, чотири купюри по 10 гривень, одна купюра 2 гривні та шість купюр по 1 гривні - вирішено повернути власнику ОСОБА_8 .

Згідно вироку, 02.10.2018 року о 20 годині 36 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов у приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , і піднявшись на третій поверх, підійшов до службового кабінету Первомайського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, повторно, з метою наживи, шляхом злому вхідних дверей, проник до службового кабінету № 31 вказаного центру, звідки вчинив крадіжку грошей на загальну суму 1902 гривні, які належали ОСОБА_11 .

Після вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на вище вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене йому вироком суду покарання.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що він повністю визнає свою вину та розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення. Просить врахувати його вік та стан його здоров`я, хворіє на туберкульоз.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Вважає призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його особі.

Зазначає, що суд призначаючи таке суворе покарання виходив з того, що ОСОБА_8 не визнав себе винним в інкримінованому йому злочині та не розкаявся у скоєному. Однак, на цей ОСОБА_8 розкаюється в скоєних ним злочинних діях та глибоко співчуває потерпілій і просить у неї вибачення.

Просить врахувати те, що ОСОБА_8 є людиною поважного (передпенсійного) віку та має ряд захворювань, які важко піддаються лікуванню в умовах позбавлення волі взагалі, а також незначний розмір крадіжки 1902 грн., яку вчинив ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині вирішення питання про скасування арешту на грошові кошти в сумі 948 грн.: чотири купюри по 100 гривень, одна купюра 500 гривень, чотири купюри по 10 гривень, одна купюра 2 гривні та шість купюр по 1 гривні та повернення цих коштів ОСОБА_8 , натомість повернувши ці кошти їй, ОСОБА_10 , як потерпілій по справі, цивільний позов якої було задоволено судом в повному обсязі, з метою його часткового погашення.

Посилається на те, що незважаючи на те, що обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні крадіжки її особистих коштів і заявлений нею цивільний позов у сумі 1902 гривень був судом задоволений у повному обсязі, залишилась невикористаною можливість його часткового погашення за рахунок повернення їй грошових коштів у сумі 948 гривень, вилучених у ОСОБА_8 під час затримання та арештованих на підставі ухвали слідчого судді від 05 жовтня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого, який просив вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, вказав на відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, вказавши на рецидив злочину, як на обставину, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 після притягнення до кримінальної відповідальності за аналогічний попередній злочин, а також маючи значну кількість судимостей за злочини проти власності, в період іспитового строку, за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив крадіжку майна громадян, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, максимальне в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, із урахуванням призначення покарання за сукупністю вироків, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційних скаргах сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

Щодо апеляційних вимог потерпілої про обернення коштів, вилучених при затриманні у ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому грошові кошти, вилучені у ОСОБА_8 не підлягають спеціальній конфіскації так як не є знаряддям злочину, схиляння інших осіб до його вчинення. Відомості про те, що у даному провадженні дані кошти були предметом злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

За таких обставин, апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4