Справа № 337/2631/23
Номер провадження 1-кп/337/83/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який не є особою, щодо якого здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі АДРЕСА_1 , яке було захоплено 28.02.2022.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, в тому числі 07.02.2023 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який діє по теперішній час.

Починаючи з 28.02.2022 Михайлівська селищна територіальна громада Василівського району Запорізької області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації .

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Михайлівська селищна територіальна громада внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Після остаточної військової окупації частини міст Василівського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом АДРЕСА_1 , представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а у подальшому відділ поліції № 3 (дислокація смт. Михайлівка) Управління внутрішніх справ по м. Василівка та Василівському району Головного управління МВС по Запорізькій області (мовою оригіналу «Отдел полиции № 3 (дислокация пгт. Михайловка) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району» та розташовується за адресою: Запорізька область, Василівський район,

смт Михайлівка, вул. Святопокровська, буд. 8), на захопленій матеріально-технічній базі колишнього відділення банку ПАТ «Ощадбанк», наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

Так встановлено, що не пізніше 01.04.2022 (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи на території окупованого зс рф АДРЕСА_1 , громадянин України ОСОБА_5 , діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, всупереч вимог діючого законодавства України, прийняв пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб, із числа представників окупаційної влади смт. Михайлівка, та добровільно зайняв посаду інспектора з реєстрації вогнепальної та холодної зброї у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, який має назву «Отдел полиции №3 (дислокация пгт. Михайловка) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району» та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 .

Обіймаючи зазначену посаду з початку квітня місяця 2022 року,

ОСОБА_5 здійснював протиправну діяльність в інтересах держави-агресора та з метою підтримання окупаційної влади на території смт. Михайлівка Запорізької області, окрім іншого, займався реєстрацією та перереєстрацією вогнепальної та холодної зброї за законодавством рф, приймав участь в пропагандистських заходах, спрямованих на видачу та перереєстрацію місцевими мешканцями особистої вогнепальної зброї, забезпечував охорону правопорядку під час проведення агітаційних заходів, спрямованих на підтримання іміджу окупаційної влади серед місцевого населення, та займався охороною ввіреної йому виборчої дільниці під час проведення незаконного референдуму відносно виходу Запорізької області із складу України та подальше включення її до складу рф.

Обвинувачений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України визначено здійснювати у спеціальному судовому провадженні, відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, у відсутність обвинуваченого.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показами свідка ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона є мешканцем смт.Михайлівка Запорізької області. Напочатку березня 2022 року російські війська окупували смт.Михайлівку. Російські військові зайняли приміщення податкової інспекці, як приміщення так званої «народної міліції». Гостіщев встановлював комендантську годину, доводив це до відома мешканців смт.Михайлівка. Вона бачила, як він патрулював в парку, був одягнений в чорний одяг, мав при собі дубинку. 9 травня Гостіщев видавав георгіївські стрічки, забезпечував порядок.Гостіщев пішов співпрацювати добровільно, нікого не примушували працювати в так званій «народній міліції». Гостіщев проводив агітацію населення за російську федерацію. Гостіщев працював міліціонером в народній міліції.Влітку 2022 року вона виїхала з смт.Михайлівка до м.Запоріжжя.

Показами свідка ОСОБА_7 який у судовому засіданні пояснив, що він є мешканцем смт. Михайлівка та знайомий з ОСОБА_5 , оскільки той працював в магазині будівельних матеріалов, а він робив у себе вдома ремонт. . Напочатку березня 2022 року російські війська окупували смт.Михайлівку. В травні 2022 року він дізнався, що ОСОБА_8 зайняв посаду інспектора за обігом зброї у сфері дозвільної системи, яку занімав раніше він. Він бачив ОСОБА_8 неодноразово біля приміщення колишнього банку.Гостіщев виконував поліцейські функції.Бачив ОСОБА_8 в приміщені так званої «народної міліції», яке розташоване в колишньому приміщені «Ощадбанку», бо приходив туди до заарештованого товариша, приносив йому їжу та одяг.Гостіщев виходив з кабінета з робочих питань.Це було в липні 2022року.Там відбувався звичайний робочий процес. Йому не відомо чи примушували ОСОБА_8 зайняти цю посаду.З смт.Михапйлівка він виїхав 26.09.2022року.

За змістом протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 20 лютого 2023 року зафіксованого за допомогою цифрової відеокамери та відтвореного у судовому засіданні (який використаний судом в якості доказу в порядку, передбаченому ч.11 ст.615 КПК України), свідок повідомив про працевлаштування мешканців смт.Михайлівка Запорізької області до так званої «народної міліції», та, серед іншого, про те, що він знайомих йому відомо що ОСОБА_10 працює в «народній міліції».

Показання, надані свідками під час судового провадження є логічними та такими, що не суперечать зібраним по справі доказам та фактичним обставинам справи встановленим судом. Такі показання в цілому об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими судом доказами і взаємодоповнюють інші докази.

Так, вказані свідки, підтвердили, як і факт перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України, так і обставини вступу ОСОБА_5 на службу до міліції окупаційної влади, що зокрема підтверджено і свідком ОСОБА_7 , який підтвердив, що особисто бачив ОСОБА_5 в приміщенні так званої «народної міліції», який виходив з кабінета по робочим питанням. Крім того, усі допитані свідки підтвердили наявність можливості виїхати з тимчасово окупованої території і ті обставини, що ОСОБА_5 мав таку можливість , що в свою чергу підтверджує добровільність дій ОСОБА_5 .

Крім показів свідків, покази яких суд визнає належними доказами у вказаному провадженні і таким, що підтверджують встановлені судом обставини у сукупності з іншими доказами у цьому провадженні, провина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України підтверджена також дослідженими судом письмовими доказами, наданими прокурором, в тому числі :

- даними,містяться у протоколі огляду від 12.01.2023 з фототаблицею,додатком до протоколу огляду, який міститься на DVD-R диску, інформації розміщеної в публікаціях на інформаційному каналі створеному у додатку «Telegram»: « ОСОБА_11 »який має посилання « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відносно незаконно створеного органу-мовою оригіналу «Отдел полиции №3 с дислокацией в пгт.Михайловка УВД по г.Васильевка и Васильевскому району»;

-даними, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2022 року відповідно до якого свідку ОСОБА_6 надано для впізнання фототаблицю з 4 фотознімками осіб чоловічої статті. Свідок ОСОБА_6 вказала на фото №1 та повідомила, що на фотознімку №1 впізнала ОСОБА_5 ;

-даними,які містяться у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних систем від 10.11.2022 реєстр. № 59/14-531т з додатком до протоколу огляду- оптичному носії DVD-R диску,проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року (дозвіл на використання надано ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року), під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії було знято інформацію з електронних комунікаційних мереж мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 , месенджером «Telegram», ID НОМЕР_2 користується громадянин рф ОСОБА_12 ,у якого в чаті з спілкуванням з іншими особами міститься інформація, а саме мовою оригіналу - «Список сотрудников май 2022. Главное управление МВД в Запорожской области» ,яка підтверджує факт добровільного зайняття ОСОБА_5 посади мовою оригіналу: «інспектор по регистрации огнестрільного и холодного оружия » у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу - «« ІНФОРМАЦІЯ_4 » з окладом 45 000, 00 рублів ,зазначеному , мовою оригіналу-Ведомость на заработанную оплату за апрель 2022г. ».

- даними,які містяться у протоколі огляду від 10.04.2023 оптичного носія DVD-R диску за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних систем від 13.11.2022 реєстр.

№ 59/14-1031т з додатком до протоколу огляду - оптичному носії DVD-R диску , відповідно до яких міститься файловий масив «Референдум» з електронною інформацією профілю під логіком « ІНФОРМАЦІЯ_5 »,месенджеру «Telegram»,зареєстрованому на абонентський номер оператора мобільного звязку НОМЕР_3 ,яким особисто користується громадянин України ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 який займає посаду у незаконному правоохоронному органі створеному на тимчасово окупованій території м.Енергодар Запорізької області, який містить службовий документ збройних формувань російської федерації мовою оригіналу -Расстановка личного состава ВУМВД России в Запорожской области, ГУВД по Запорожской области и заинтересованных силових структур (УФС ВНГ России,МЧС России и Военной полиции ВС России) задействованного на охрану общественного порядка в период проведения Референдума на территории Запорожской области» з інформацією щодо адрес незаконно створених на тимчасово окупованій території Запорізької області виборчих дільниць для проведення 23-27 вересня 222 незаконного референдуму щодо нібито входження Запорізької області до складу держави-агресора російської федерації, їх голів, а також співробітників незаконного правоохоронного органу т.зв. «ГУВД по Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області,де під порядковим номером 112 зазначено виборчу дільницю АДРЕСА_3 , та відомості про їх голів, відповідальних за проведення незаконного референдуму , а також співробітників незаконного правоохоронного органу т.зв. «ГУВД по Запорожской области», які здійснювали охорону громадського порядку під час проведення референдуму, в тому числі ОСОБА_5 .

Вищевказані показання свідків та дані протоколів впізнання особи за фотознімками, протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з електронних комунікаційних мереж узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема дослідженими протоколами оглядів, допитами свідків, матеріалами НСРД, здобутими уповноваженими на це суб`єктами досудового розслідування, установлено, що ОСОБА_5 призначений на посаду інспектора з реєстрації вогнепальної та холодної зброїу незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території

смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, який має назву «Отдел полиции №3 (дислокация пгт. Михайловка) УВД по АДРЕСА_1 » . Зазначене є беззаперечним свідченням усвідомлення ОСОБА_5 факту окупації, агресії з боку рф, невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_5 відомості, а також досліджені такі документи:

20.03.2023 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в межах кримінального провадження № 0001109 від 04.07.2022 р.,повідомлено про підозру зач. 7 ст. 111-1 КК України, шляхом вручення його захиснику адвокату ОСОБА_14 . Матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_5 27.03.2023 року були виділені з ЄРДР №0000509 в окреме провадження, про що були внесені відповідні відомості до ЄРДР №№0000509.

Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000509 від 27.03.2023 року за кваліфікацією за ч.7ст.111-1 КК України відносно ОСОБА_5 ;

Постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про виділення матеріалів досудового провадження від 27.03.2023 року;

Повідомлення про виклик та про підозру ОСОБА_5 , про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

Постанова слідчого від 27.03.2023 року про оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук, проведення якого доручено співробітникам 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Запорізькій області.

Ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_15 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000509 від 27.03.2023 р., за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України;

Ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 19.04.2023 року про надання дозволу на використання у кримінальному провадженні №0000509 інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/993 від 10.11.2022, ДВД-Р диск №59/14/531т від 10.11.2022, а також процесуальних документам на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого №59/14/Л-1499т від 31.10.2022 року та ухвали Запорізького апеляційного суду №0/4437т від 02.11.2022 у кримінальному провадженні №0000031 від 02.03.2022 року.

Клопотання слідчого про дозвіл на проведення негласної слідчої дії від 31.10.2022 у кримінальному провадженні № №0000031 від 02.03.2022 року.

Ухвала Запорізького апеляційного суду №0/4437т від 02.11.2022 у кримінальному провадженні №0000031 від 02.03.2022 року, якою надано дозвіл на проведення негласної розшукової дії із втручанням у приватне спілкування ОСОБА_12 .

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Суд відхиляє доводи захисника про те, що під час судового засідання не доведено, що ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду співробітника у незаконно створеному правоохоронному органі.

Так, під час допиту свідків, останні підтвердили, як і факт перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України, так і обставини так і обставини вступу ОСОБА_5 на службу до міліції окупаційної влади, що зокрема підтверджено і свідком ОСОБА_7 , який підтвердив, що особисто бачив ОСОБА_5 в приміщенні так званої «народної міліції», який виходив з кабінета по робочим питанням. Крім того, усі допитані свідки підтвердили наявність можливості виїхати з тимчасово окупованої території і ті обставини, що ОСОБА_5 мав таку можливість , що в свою чергу підтверджує добровільність дій ОСОБА_5 .

Адвокат зазначала у судових дебатах про неповноту досудового розслідування у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 не було допитано, через що неможливо встановити суб`єктивну сторону даного злочину, разом із тим, суд вважає ці доводи таким, що не заслуговують на увагу з огляду на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, у подальшому спеціальне судове провадження, що передбачає можливість відповідно до ст.323 КПК України проведення його за відсутності обвинуваченого. Крім того, під час як досудового розслідування, так і під час судового розгляду захист інтересів підозрюваного здійснював захисник ОСОБА_4 , яка була ознайомлена із матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, про що є відповідна розписка, а тому порушень прав ОСОБА_5 на захист не встановлено. (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 326/1385/18, провадження № 51-2018 км 21).

Крім того, адвокат просила суд оцінити надані стороною обвинувачення зображення у цифровому вигляді не як електронні докази, а як цифрові зображення та такі, що не можуть покладатися в основу вироку, як доказова база.

Зазначені доводи строни захисту суд находить непереконливими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 358 КПК України, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд призначити відповідну експертизу цього документа, однак в цій справі захист цим правом не скористався.

За змістом положень ст. 358, 359 КПК України сумніви щодо достовірності звуко- чи відеозапису, мають ґрунтуватись на відтворенні таких записів.

Ба більше, на думу суду, термін «достовірний» тлумачиться в українській мові як такий, що не викликає сумніву, цілком вірний, точний та є синонімом прикметника «вірогідний» - який не викликає сумніву. Вірогідність - це суб`єктивна впевненість особи, яка оцінює докази, в існуванні чи відсутності певних фактів.

Однак, під час дослідження доказів строни обвинувачення у судовому засіданні стороною захисту не було наведено обставин, що підтверджували б твердження про недостовірність цих документів.

Під час дослідження наведеної інформації не установлено даних про те, що відео- інформація є непослідовною чи переривається, також захист не вказував на існування інших невідповідностей, які б могли свідчити про монтаж відео- файлів.

При вирішенні питання про достовірність цих матеріалів необхідно й зважати на те, що такі файли є електронними документами. Відтак, на відміну від письмових документів, електронний не має постійної прив`язки до певного матеріального носія інформації, тому один і той же документ (файл) може існувати в ідентичному вигляді на різних носіях.

Так, у частині 3 ст. 99 КПК України законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще й його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону, у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені або повноважною особою, яка його створила (обчисленням контрольної суми файлу або каталогу з файлами (CRC-суми, hash-суми) чи накладенням цифрового підпису).

Відповідно перенесення файлів на оптичний носій не свідчить про їх сумнівність, неточність чи те, що файли спотворені, містять викривлену інформацію.

Доводи сторони захисту щодо надання суду стороною обвинувачення зображення у цифровому вигляді, а не електронні докази, не спираються на будь-які об`єктивні дані щодо здійснення технічного втручання та редагування запису.

Ознаки монтажу не підтверджені будь-якими іншими доказами у справі, не обґрунтовуються відповідними технічними висновками спеціалістів.

Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано. Сумніви щодо оригінальності відеозапису мають ґрунтуватися не лише на припущеннях, а й на сукупності ознак, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в обґрунтованості таких сумнівів.

Окрім того, сукупність вищенаведених доказів доводить наявність у діях ОСОБА_5 інкримінованого йому складу злочину, і підтверджують ті обставини, що ОСОБА_5 добровільно зайняв, будучи громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так їх сукупність у взаємозв`язку,суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим по пред`явленому звинуваченню,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21. 10. 2011 року.

Проаналізувавши обставини справи і надані суду докази, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.7 ст.111-1 України та правильність кваліфікації його дій, і кваліфікує його дії за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Суд також враховує, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_5 повідомлявся у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про його виклик також публікувались на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положеньстатті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до вимог ст.12КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (виконання обов`язків інспектора з реєстрації вогнепальної та холодної зброї), особу обвинуваченого: раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, має постійне місце мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Визначаючи розмір призначеного покарання суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 як громадянин України, вчинив особливо тяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання, а тому покарання необхідно призначити у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю і враховуючи особистість ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства - в місцях позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, спів розмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади або займатися певною діяльністю, вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавленням права обіймати посади не тільки у правоохоронних органах, а і обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги та враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України і, на думку суду, своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_5 покарання обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги.

Також, суд при прийняття рішення також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльністі, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна, яке в даному випадку не є обов`язковим і може не призначатися судом.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таке покарання на глибоке переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Відомості про речові докази у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується. Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк13 (тринадцять) років із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя: ОСОБА_1