Справа № 308/6986/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що Ужгородською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за № 0000035 від 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

16.04.2024 до Ужгородської окружної прокуратури надійшла заява Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про те, що за громадянами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано право власності на 6 земельних ділянок, що знаходяться на території Холмківської сільської ради, на підставі державних актів на право приватної власності на землю, про які у сільської ради відсутня інформація, а відповідні особи не входять до числа членів КСП ім. Горького, які мають право на земельні ділянки (пай)

Так, до Державного земельного кадастру незаконно внесено відомості про право власності на наступні земельні ділянки:

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0031 площею 1,3897 га для ведення особистого селянського господарства перебуває у приватній власності ОСОБА_4 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІП-ЗК 021283 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0033 площею 1,3897 га для ведення особистого селянського господарства перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІП-ЗК 021326 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0032 площею 1,3896 га для ведення особистого селянського господарства перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІП-ЗК 021279 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0030 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства перебувала у приватній власності ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025082 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0036 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства перебувала у приватній власності ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025086 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0783 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства перебувала у приватній власності ОСОБА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025091 від 09.10.2002.

Відомості про земельні ділянки внесено на підставі технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), розроблених ФОП ОСОБА_10 , АДРЕСА_6 .

Відповідно до статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Прокурорр зазначає, що також встановлено, що 17.04.2024 за договорами купівлі-продажу земельних ділянок №573, №565 та №569, посвідченими приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та укладеними від імені громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 громадянином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_7 , земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0030, :10:017:0036 та :10:017:0783 відчужено громадянину ОСОБА_13 , зареєстрованому у АДРЕСА_8 .

На інші земельні ділянки речові права на даний час не зареєстровані.

Прокурор зазначає, що вказані земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, є об`єктами кримінально-правових дій, та постановою прокурора від 18.04.2024 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, є достатні підстави вважати, що такі земельні ділянки можуть бути в подальшому відчужені, передані в оренду, на іншому праві користування, в заставу чи іпотеку, можуть бути предметом поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, проведення реєстраційних та нотаріальних дій, що унеможливить їх подальше збереження як речового доказу.

Прокурор зазначає, що враховуючи, що дії щодо відчуження земельних ділянок за кадастровими номерами :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га ще не проведені, повідомлення осіб, на яких оформлено право власності на ці ділянки та власника інших земельних ділянок, може зашкодити меті забезпечення арешту майна, так як такі земельні ділянки можуть бути відчужені до початку розгляду клопотання про арешт майна, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України просить слідчого суддю провести розгляд клопотання без повідомлення власників майна та їх захисників.

Прокурор зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на дане майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані земельні ділянки є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно, а саме на земельні ділянки за кадастровими номерами: :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін :

В судове засідання прокурор не з`явився. Прокурор надав суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити. До поданої заяви долучив фотокопії державних актів на право приватної власності на землю, що містяться в Державному земельному кадастрі як підстава реєстрації земельних ділянок. Зазначив, що за заявою Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про такі державні акти у сільської ради відсутня інформація, а відповідні особи не входять до числа членів КСП ім. Горького, які мають право на земельні ділянки (пай).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Власник майна, відповідно до частини другої статті 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна, в судове засідання не викликався.

Враховуючи наведені прокурором в клопотанні обставини, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до ЄРДР за №0000035, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_14 , від 18.04.2024 року, земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, визнано речовим доказом.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374818771 від 18.04.2024 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :10:017:0030 площею 1,1032 га на праві власності належить ОСОБА_13 .

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374818885 від 18.04.2024 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровими номером :10:017:0036 площею 1,1032 га на праві власності належить ОСОБА_13 .

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374819005 від 18.04.2024 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровими номером :10:017:0783 площею 1,1032 га на праві власності належить ОСОБА_13 .

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року встановлено, що земельна ділянка за кадастровими номером :10:017:0031 площею 1,3897 га значиться за ОСОБА_4 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374818411 від 18.04.2024 року відомості про зареєстроване право власності відсутні.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року встановлено, що земельна ділянка за кадастровими номером :10:017:0032 площею 1,3896 га значиться за ОСОБА_6 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374818673 від 18.04.2024 року відомості про зареєстроване право власності відсутні.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.04.2024 року встановлено, що земельна ділянка за кадастровими номером :10:017:0033 площею 1,3897 га значиться за ОСОБА_5 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374818564 від 18.04.2024 року відомості про зареєстроване право власності відсутні.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить прокурор накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду , слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що дані земельні ділянки є безпосереднім предметом кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту земельних ділянок за кадастровими номерами :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, які розташовані на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Так, слідчий суддя дійшов висновку, що земельні ділянки можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є безпосереднім предметом кримінального правопорушення тобто, а тому відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту даного майна та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, які розташовані на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його відчуження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту .

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0030 площею 1,1032 га, :10:017:0031 площею 1,3897 га, :10:017:0032 площею 1,3896 га, :10:017:0033 площею 1,3897 га, :10:017:0036 площею 1,1032 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області- шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1