В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

за участю потерпілого: ОСОБА_15 ,

захисників: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0000345 на підставі обвинувального акту за обвинуваченням

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, неодруженого, працюючого на момент інкримінованих дій інспектором роти №4 батальйону №3 УПП у місті Києві ДПП НП України , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України;

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Харкова, громадянина України, працюючого станом на момент інкримінованих дій на посаді поліцейського роти №4 батальйону №3 УПП у місті Києві ДПП НП України , без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Розділу ІІ Закону України «Про Національну поліцію» (надалі за текстом - Закон) принципами діяльності поліції, зокрема, є: верховенство права, дотримання прав і свобод людини, законність.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Поряд з цим, згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховою Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини, що передбачено ч.2 ст.7 Закону, допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Статтею 8 Закону визначено, що поліція діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.29 вказаного Закону, поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими, відповідно до закону, для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поряд з цим, у частині 2 ст.30 Закону зазначено, що поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені Законом.

Статтею 29 Закону визначено наступні вимоги до поліцейського заходу: законність, необхідність, пропорційність, ефективність.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Відповідно до вимог ст.42 Закону, передбачено, зокрема, застосування заходів фізичного впливу (сили) та застосування спеціальних засобів.

При цьому, статтею 43 вказаного Закону визначено порядок застосування поліцейський заходів примусу.

Зокрема, згідно частини першої наведеної статті, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів та вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Таке попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Крім того, частиною третьою вказаної статті встановлено, що вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 44 Закону, поліцейський може застосувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Положеннями ч.2 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Разом з тим, ч.1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський під час виконання, покладених на поліцію повноважень - є представником держави. Згідно частини 2 вказаної статті законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.6 даної статті втручання у діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність, встановлену законом. Поряд з цим, частиною 7 вказаної статті передбачено, що правопорушення щодо поліцейського або особи, звільненої зі служби поліції, її близьких родичів, які вчинені у зв`язку з його попередньою службовою діяльністю, мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Так, наказом Голови Національної поліції України №114 о/с від 07.11.2015, ОСОБА_21 було призначено на посаду інспектора роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України.

Також, цим же наказом Голови Національної поліції України №114 о/с від 07.11.2015, ОСОБА_22 було призначено на посаду поліцейського роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, зокрема, відносяться органи Національної поліції.

Таким, чином, інспектор роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_21 та поліцейський роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_22 виконували службові обов`язки працівників правоохоронного органу.

Відповідно до «Дислокації сил та засобів роти №4 батальйону №3 УПП у місті Києві ДПП НП України у складі екіпажу Форт-0413, з 08 години 00 хвилин 17.03.2017 року по 20 годину 00 хвилин 17.03.2017 року» інспектори роти №4 батальйону №3 УПП у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_21 та ОСОБА_23 та поліцейський роти №4 батальйону №3 УПП у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_22 заступили на чергування.

Цього дня, 17.03.2017 року о 08 годині 43 хвилини вказаним екіпажем поліції було отримано повідомлення про неприбрану (занедбану) територію за адресою: АДРЕСА_4 . По прибуттю на місце події, працівники поліції виявили громадянина ОСОБА_15 , який повідомив, що викликав поліцію з метою фіксування відомостей про аварійну ділянку дороги для подальшого фіксування адміністративного правопорушення, передбаченого ст.140 КУпАП (порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт).

На прохання інспектора роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України ОСОБА_23 . ОСОБА_15 пред`явив документ, що посвідчує особу.

В подальшому, між працівниками патрульної поліції ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , з одного боку, та ОСОБА_15 , з іншого боку, виникли суперечки при з`ясуванні питання щодо статусу особи останнього при написані заяви про правопорушення, а саме, щодо вчинення таких дій як фізичною особою або ж від імені Голови комітету будинку АДРЕСА_4 .

В ході спілкування ОСОБА_15 , уточнюючи вимоги працівників поліції, звернувся до інспектора поліції ОСОБА_21 , застосувавши займенник «Ти», через те, що інспектор ОСОБА_21 вказав ОСОБА_15 на нібито нетверезий стан, у зв`язку з чим, ОСОБА_15 у відповідь, звернувся до інспектора ОСОБА_21 зі словами «Ти мене образити хочеш?».

У зв`язку з цим, інспектор поліції ОСОБА_21 зробив зауваження ОСОБА_15 , при цьому, штовхнув останнього своєю правою рукою попередивши, що до нього необхідно звертатись з повагою на «Ви».

Після цього, ОСОБА_15 , почав вимагати від працівників поліції викликати на місце події відповідального чергового, при цьому, зі свого власного телефону зателефонував на лінію «102» зі скаргою на дії інспекторів патрульної поліції.

В свою чергу, ОСОБА_21 , будучи незадоволений діями ОСОБА_15 , без будь-яких обґрунтованих підстав, повідомив останньому, що у випадку продовження ним нібито неправомірних дій, він буде затриманий та доставлений до управління поліції.

Разом з тим, ОСОБА_15 , користуючись своїм правом щодо звернення зі скаргою на дії працівників патрульної поліції, здійснюючи виклик, по телефону зазначив про погрози на його адресу з боку працівників поліції з приводу фізичного затримання.

Після здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_15 підійшов до інспектора патрульної поліції ОСОБА_21 та, будучи обуреним діями останнього щодо себе, звернувся до ОСОБА_21 з пропозицією свого затримання, при цьому демонстративно підняв перед собою руки на рівні грудей звівши їх одна до одної для застосування кайданок. У зв`язку з вказаними діями ОСОБА_15 інспектор патрульної поліції ОСОБА_21 знову відштовхнув останнього, від чого, потерпілий відійшов назад, при цьому, ОСОБА_15 , в свою чергу, попередив ОСОБА_21 про недопустимість застосування до нього фізичної сили.

Однак, інспектор ОСОБА_21 , явно перевищуючи свої службові повноваження, діючи всупереч інтересам служби, порушуючи охоронювані законом права громадянина ОСОБА_15 , застосував щодо нього насильство, а саме завдав останньому удар правою ногою по лівій нозі потерпілого в область коліна, після чого, продовжуючи свої дії, спрямовані на перевищення службових повноважень, завдав удар ОСОБА_15 кулаком правої руки в ліву частину обличчя у скроню.

В цей час, до ОСОБА_21 та ОСОБА_15 підбіг поліцейський вищезазначеної роти ОСОБА_22 , який також став застосовувати насильство до ОСОБА_15 , при цьому, намагаючись повалити ОСОБА_15 на землю, ОСОБА_21 завдав 5 ударів правою ногою (коліном) по лівій нозі потерпілого та після цього завдав удар в лоб ОСОБА_15 , а також завдав ще 4 удари кулаком правої руки в нижню частину обличчя потерпілого. Поряд з цим, поліцейський ОСОБА_22 завдав два удари кулаком правої руки в нижню праву частину спини ОСОБА_15 , після чого, намагаючись застосувати спеціальний засіб (кайданки), тягнув останнього за ліву руку, яку заламував за спину.

Під час нанесення численних ударів ОСОБА_15 опір не чинив, при цьому інспектор ОСОБА_21 схопив ОСОБА_15 за плечі і шию, після чого вони разом впали на землю.

В свою чергу, поліцейський ОСОБА_22 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_15 не чинить та фактично не може чинити опір, оскільки знаходиться на землі, явно перевищуючи свої повноваження, діючи всупереч інтересам служби, порушуючи охоронювані законом права громадянина, завдав потерпілому 4 удари кулаком правої руки в ліву частину потилиці та 2 удари кулаком лівої руки в ліву частину скроні та потилиці ОСОБА_15 .

В подальшому, піднявши з землі ОСОБА_15 , інспектор ОСОБА_21 та поліцейський ОСОБА_22 завели руки потерпілого за спину та намагались застосувати спецзасіб - кайданки, при цьому, поліцейський ОСОБА_22 , в свою чергу, знаходячись за спиною потерпілого ОСОБА_15 та, утримуючи його за руки, продовжив свої злочинні дії та двічі вдарив ОСОБА_15 кулаком правої руки в потилицю, а також, завдав один удар правою ногою по ногам потерпілого.

Отже, інспектор патрульної служби ОСОБА_21 завдав потерпілому ОСОБА_15 не менше 10 ударів ногою та руками по голові і тулубу потерпілого, а поліцейський ОСОБА_22 , в свою чергу, також, завдав ОСОБА_15 не менше 10 ударів ногою та руками по голові та тулубу останнього.

Таким чином, 17.03.2017 року о 09 годині 04 хвилин інспектор патрульної поліції роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України ОСОБА_21 та поліцейський роти №4 батальйону №3 УПП у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_22 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , діючи у порушення вимог ст.43, ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію» щодо заборони застосування фізичної сили, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, застосували фізичну силу до потерпілого ОСОБА_15 , якому завдали численні удари ногами та руками в голову та по тулубу, а також застосували спеціальний засіб - кайданки.

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №906/е від 15.06.2017 у потерпілого ОСОБА_15 були виявлені наступні тілесні ушкодження:

а) забійна рана в проекції луски скроневої кістки зліва;

б) садна подовженої та овальної форми - в потиличній ділянці зліва (1,0x0,3(см));

- в лобно-тім`яній ділянці по центру (1,6x0,5(см)) ;

- синці подовженої форми (жовто-зеленого кольору) в надключичній ділянці справа (1,5x0,6(см));

- синці на передній поверхні лівого плечевого суглоба (2,0x1,0(см));

- 2 смугоподібні садна на заднє-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглоба (спрямовані горизонтально, паралельно на відстані 0,4 (см), розмірами 2,0x0,2(см) 1,5x0,2 (см);

- 2 смугоподібні синця (блідо-фіолетового кольору, по периферії жовтувате забарвлення) на переднє-зовнішній поверхні лівого променевого-зап`ясного суглобу і в проекції проксимальної третини 1-ї п`ясної кістки (спрямовані косо-горизонтально, орієнтовані на 2,5 - 8,5 умовного циферблату, розташовані на відстані 0,4 (см), розміри 0,5x0,2 (см), 0,8x0,2 (см), 0,6x0,2 (см), 1,0x0,2 (см);

- 2 смугоподібні садна на переднє-зовнішній поверхні правого променевого-зап`ясного суглобу (горизонтально орієнтовані, паралельно на відстані 0,4 (см), розмірами 2,0x0,2 (см) і 1,5x0,2 (см);

- хвилястої форми садно (0,8x0,2 (см)) на слизовій оболонці нижньої губи по центру в проекції перехідної складки на фоні блідо-фіолетового крововиливу.

Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок:

- рана та синці - за рахунок ударної дії тупих твердих предметів;

- садна - за рахунок ковзання/тертя/ударів під кутами або комбінації вказаних впливів.

Як вбачається з вивченої медичної документації, з урахуванням даних судово-медичного огляду, виявлені тілесні ушкодження могли утворитись за 3-4 доби від моменту проведення судово-медичної огляду (21.03.2017), тобто 17.03.2017.

Відновлення анатомічної цілісності та початок відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення синців/саден та відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення синців/саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п. б) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності та початку відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології та відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення ран у звичайному клінічному перебігу спостерігається до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане тілесне ушкодження, вказане у п. а) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до даних висновку експерта №1235/е було встановлено, що особа №1 ( ОСОБА_21 ) завдав наступні тілесні ушкодження ОСОБА_15 :

а) забійну рану в проекції луски скроневої кістки зліва;

б) садна подовженої та овальної форми - в потиличній ділянці зліва (1,0x0,3(см));

- в лобно-тім`яній ділянці по центру (1,6x0,5(см)) ;

- синці подовженої форми (жовто-зеленого кольору) в надключичній ділянці справа (1,5x0,6(см));

- синці на передній поверхні лівого плечевого суглоба (2,0x1,0(см)) ;

- хвилястої форми садно (0,8x0,2 (см)) на слизовій оболонці нижньої губи по центру в проекції перехідної складки на фоні блідо-фіолетового крововиливу.

Дії особи №2 ( ОСОБА_22 ) могли обумовити утворення тілесних ушкоджень у вигляді - 2 смугоподібних саден на заднє-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу; 2 смугоподібних синців на переднє-зовнішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу і в проекції проксимальної третини 1-ї п`ясної кіски; 2 смугоподібних саден на переднє-зовнішній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу.

Решта тілесних ушкоджень обумовлена діями особи №1 ( ОСОБА_21 ), у тому числі, за рахунок нанесення ударів руками та взутими ногами.

Обвинувачений ОСОБА_21 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, не визнав та пояснив, що станом на день події він обіймав посаду інспектора роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України. 17 березня 2017 року, приблизно о 06 годині 45 хвилин, він заступив в наряд для патрулювання території Дніпровського району м.Києва у складі автопатруля разом з інспектором ОСОБА_23 та поліцейським ОСОБА_22 . Приблизно о 9-ій годині ранку на службовий планшет надійшло повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим, екіпаж автопатруля одразу виїхав на місце виклику. По прибуттю на місце виклику, до них підійшов громадянин, який представився ОСОБА_15 та повідомив про пошкодження дорожнього покриття, а також невиконання робіт по прибиранню прибудинкової території, посилаючись на те, що відповідальна особа має бути притягнута до відповідальності за ст.140 КУпАП. У зв`язку з цим, він роз`яснив ОСОБА_15 , що повідомить відповідні служби для належного реагування. Надалі, ОСОБА_15 звернувся до інспектора ОСОБА_23 з проханням пред`явити своє службове посвідчення, при цьому остання, в свою чергу, запропонувала показати їй документ, що підтверджує його статус голови ЖБК, у зв`язку з чим, між ними виникла суперечка щодо обґрунтованості його вимог та повноважень. Під час суперечки між потерпілим та працівниками поліції потерпілий поводив себе агресивно, нецензурно висловлювався на адресу працівників поліції, розмовляв зухвало та грубо. Виходячи з ознак зовнішнього вигляду потерпілого, а саме: почервоніння обличчя, порушення координації рухів та тіла, рук, у нього, ОСОБА_21 , виникла підозра, що ОСОБА_15 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що він повідомив потерпілому, наполягаючи припинити нецензурну лайку на адресу ОСОБА_23 , при цьому попередив потерпілого про передбачену законом адміністративну відповідальність, а також про можливе затримання. Поряд з цим, ОСОБА_15 не заперечував факт перебування у стані сп`яніння, поводячи себе агресивно, при цьому став комусь телефонувати. У зв`язку з тим, що дії ОСОБА_15 мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, він попередив потерпілого про затримання, відповідно до вимог ст.261 КУпАП, однак останній відійшов, розмовляючи з кимось по телефону, після чого, звернувся з проханням надати йому аркуш паперу для написання заяви. Разом з ОСОБА_23 вони підійшли до багажника службового поліцейського автомобіля щоб взяти папір для написання заяви, однак, в цей момент ОСОБА_15 підійшов до нього та протягнув руки в його напрямку вниз під кутом, приблизно 45 градусів, тобто на рівні поясу, де була закріплена зброя, при цьому, останній щось кричав. З метою забезпечення своєї безпеки, сприймаючи вказані дії ОСОБА_15 , як намагання заволодіти його зброєю, він відштовхнув ОСОБА_15 , висловивши вимогу не наближатись та попередив його про можливість застосовування щодо нього заходів фізичного впливу, однак, незважаючи на вказане попередження, ОСОБА_15 , нецензурно лаючись, різко скоротив дистанцію між ними та простягнув руки до зброї, що було сприйняте ним, як напад та спроба заволодіти зброєю. А тому, він вирішив затримати ОСОБА_15 та вдруге відштовхнув останнього, при цьому ОСОБА_23 також відштовхнула потерпілого, після чого, він застосував до ОСОБА_15 заходи фізичного впливу, однак, ОСОБА_15 чинив фізичний опір, розмахуючи руками. Надалі, він, ОСОБА_21 , разом із ОСОБА_22 взяли ОСОБА_15 , за одежу, щоб зафіксувати затримання та супроводити до службового автомобіля, однак останній, прокрутившись, застосував бійцівський прийом, яким повалив його, ОСОБА_21 , на землю та став душити ліктем, натискаючи ним на горло. У зв`язку з цим, ОСОБА_22 наказав ОСОБА_15 відпустити його, однак останній не реагував і продовжував його, ОСОБА_21 , душити, що стало підставою для застосування ОСОБА_22 до ОСОБА_15 заходів фізичного впливу, застосування яких змусило потерпілого припинити свої дії та підвести руки вгору. Після цього, він, ОСОБА_21 , підвівся та разом з ОСОБА_22 стали заводити руки ОСОБА_15 за спину, при цьому останній продовжував чинити опір, незважаючи на вимоги припинити протидію. Згодом, ОСОБА_22 вдалось одягнути кайданки на руки ОСОБА_15 , після чого, останні припинив супротив, у зв`язку з чим, застосування до нього фізичної сили було припинено. В подальшому, після затримання ОСОБА_15 було доставлено до Дніпровського управління поліції, де було складено відповідні протоколи, зокрема, про адміністративне затримання та за ст.ст.173, 185 КУпАП. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_21 зазначив, що на його думку затримання ОСОБА_15 було правомірним, він, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 діяли в межах вимог чинного законодавства, відповідно до положень статтей 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», посібника «Тактика самозахисту та особистої безпеки працівників Національної поліції України», при цьому, межі застосування фізичної сили відповідали опору затриманого. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_21 пояснив, що на посаді інспектора патрульної поліції він працював з початку 2015 року. Зокрема, до його обов`язків відносилась охорона громадського порядку, патрулювання, реагування на виклики по 102, чергування в складі автопатруля, згідно відповідного графіку. З обвинуваченим ОСОБА_22 працював з початку створення поліції, мав з останнім службові відносини, неприязних стосунків не мав. Зі свідком ОСОБА_23 , також, знайомий з моменту створення патрульної поліції, з якою спілкувались по службі, неприязних стосунків з останньою не було. Поряд з цим, уточнюючи обставини події, зазначив, що у будь-якому випадку, пріоритетність завдання визначається наближеністю екіпажу до місця вчинення правопорушення. Отримавши повідомлення на планшет, їх екіпаж, до складу якого входив він, ОСОБА_21 , інспектор ОСОБА_23 та поліцейський ОСОБА_22 , виїхав на місце виклику, при цьому він сидів поруч із ОСОБА_22 , який був за кермом, а ОСОБА_23 сиділа на задньому пасажирському сидінні. Коли вони прибули на місце виклику, у двір будинку АДРЕСА_4 , до них підійшов ОСОБА_15 , з яким він, ОСОБА_21 , привітався, назвав свою посаду, прізвище та став спілкуватись, при цьому відстань між ним та потерпілим складала приблизно три метри. Потерпілий, в свою чергу, повідомив підстави виклику, посилаючись на порушення ст.140 КУпАП щодо наявності пошкодження дорожнього покриття. Після цього, ОСОБА_15 звернувся до інспектора ОСОБА_23 , яка представилась та пред`явила йому своє службове посвідчення, поряд з цим, запропонувала ОСОБА_15 , також, пред`явити свої документи. Надалі, ОСОБА_23 продовжила спілкування з потерпілим, в ході якого, останній став сперечатися з нею та перейшов на підвищений тон, використовуючи займенник «ти», при цьому став скорочувати дистанцію до інспектора. Дії потерпілого фактично свідчили, що його не цікавило питання наявності правопорушення, з приводу якого він викликав працівників поліції. У зв`язку з такою поведінкою потерпілого, йому було зроблено зауваження не використовувати займенник «ти» при зверненні до поліцейських, а також не скорочувати дистанцію (не підходити) до поліцейських. Оскільки у потерпілого зовні було почервоніле обличчя, у нього виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При висловленні на адресу потерпілого такої підозри, останній підтвердив вказану обставину та став наголошувати, що зараз затримає його, ОСОБА_21 , незензурно лаючись, при цьому, на адресу працівників поліції. Надалі, він повідомив ОСОБА_15 , що його може бути затримано на підставі ст.173 КУпАП, якою передбачено відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, що було проігноровано потерпілим. Разом з тим, останній відійшов на безпечну для працівників поліції відстань та став телефонувати на спецлінію «102». Далі, ОСОБА_15 став вимагати надати йому аркуш паперу, у зв`язку з чим, він, ОСОБА_21 , та ОСОБА_23 підійшли до багажника, щоб надати папір останньому. Після цього, він відчув позаду якісь рухи з боку потерпілого, та обернувшись, відштовхнув потерпілого лівою рукою в праве плече для забезпечення безпечної відстані між ним та потерпілим, який після поштовху відійшов назад, приблизно на метр. В цей час, ОСОБА_22 телефонував командиру, знаходячись по відношенню до нього з боку іншої частини службового автомобіля. Оскільки потерпілий ОСОБА_15 вдруге став підходити до нього, нецензурно лаючись, він, ОСОБА_21 , вдруге відштовхнув його, при цьому ОСОБА_23 , також, стала відштовхувати потерпілого. Відштовхнувши потерпілого, він, ОСОБА_21 , став застосовувати до останнього заходи фізичного впливу та прийоми рукопашного бою, оскільки сприйняв його наближення до себе та скорочення дистанції між ними, як спробу заволодіти його вогнепальною зброєю, у зв`язку з чим, намагався затримати ОСОБА_15 . Вживаючи заходи до затримання ОСОБА_15 , він, ОСОБА_21 , намагався попередити потерпілого про затримання, однак, через скорочення дистанції останнім не закінчив своє попередження. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_21 послався на те, що потерпілий ухилявся від затримання, активно розмахував руками. Скільки саме ударів він завдав потерпілому, вчиняючи дії по затриманню він не пам`ятає. В ході затримання він схопив потерпілого за куртку, після чого, підбіг ОСОБА_22 , з яким вони разом намагались завести руки потерпілого за спину, щоб одягнути кайданки, однак, потерпілий, застосувавши бійцівський прийомом повалив його, ОСОБА_21 , на землю та став тиснути ліктем лівої руки на шию, щоб перекрити шляхи дихання. В цей час, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 кричали, щоб потерпілий припинив чинити опір, після чого ОСОБА_22 застосував до ОСОБА_15 заходи фізичного впливу та прийоми рукопашного бою, намагаючись його відтягнути та перешкодити діям останнього. Надалі, він підвівся та разом із ОСОБА_22 , незважаючи на опір потерпілого, їм вдалося завести руки потерпілого за спину та вдягнути кайданки на руки. Після того, як на потерпілого було одягнуто кайданки, останнього було супроводжено до службового автомобіля та доставлено до Дніпровського УП ГУНП в м.Києві, при цьому, ОСОБА_22 був за кермом автомобіля, а він, ОСОБА_21 , знаходився на задньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля поряд з потерпілим, якого було затримано. При виїзді із двору інспектор ОСОБА_23 спілкувалась з громадянами, які намагались блокувати автомобіль та перешкодити виїзду із двору. В подальшому, потерпілого було доставлено до Дніпровського райвідділу та складено відносно нього протоколи про адміністративне затримання, а також за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за вчинення яких, передбачена ст.ст.173, 185 КУпАП. Крім того, для забезпечення права на захист затриманого ОСОБА_15 було повідомлено центр безоплатної правової допомоги в порядку ст.61 КУпАП, який приблизно через годину-півтори приїхав до райвідділу та з ОСОБА_15 було знято наручники. Далі, потерпілий почав ознайомлюватися зі складеними відносно нього адміністративними протоколами, при цьому останньому було викликано швидку медичну допомогу, ким саме не відомо, хоча такої допомоги потерпілий не потребував. В подальшому, їх екіпаж продовжив патрулювати вулиці м.Києва. Коли саме потерпілий залишив Дніпровське УП ГУНП в м. Києві йому, ОСОБА_21 , не відомо, при цьому послався на те, що на його думку, затримання ОСОБА_15 було правомірне, чим саме була викликана агресія потерпілого не відомо, разом з тим, останній діяв з метою спровокувати дії поліцейських, щоб створити суспільний резонанс. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_21 цивільний позов потерпілого про стягнення з нього і ОСОБА_22 на його користь матеріальної та моральної шкоди не визнав, заперечив проти його задоволення.

Із показань обвинуваченого ОСОБА_22 в судовому засіданні вбачається, що останній, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, не визнав та пояснив, що 17.03.2017 року, вранці, біля 09 години, їх поліцейський екіпаж у складі ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та його, ОСОБА_22 , прибув за місцем виклику у двір будинку, АДРЕСА_4 , при цьому їх зустрів потерпілий ОСОБА_15 , який викликав працівників поліції. Останній, при спілкуванні з працівниками поліції став нецензурно лаятись, у зв`язку з чим, йому було зроблено зауваження та попереджено, що щодо нього, може бути складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. У зв`язку із ситуацією, що виникла, він зателефонував командиру роти ОСОБА_24 та повідомив про ситуацію, що склалася, яка була напруженою через поведінку потерпілого, який поводив себе агресивно та образливо висловлювався на адресу працівників поліції. Він, ОСОБА_22 , був очевидцем, як в ході конфлікту, що виник потерпілий ОСОБА_15 наблизився до ОСОБА_21 , який, в свою чергу, попередив про неприпустимість скорочення відстані до поліцейських, після чого, відштовхнув ОСОБА_15 . Надалі, інспектор ОСОБА_21 відійшов на крок назад, а ОСОБА_15 став підходити до останнього та між ними виникла боротьба. Надалі, він повідомив командира про необхідність надати підмогу та підбіг до ОСОБА_21 і ОСОБА_15 , який в черговий раз скоротив відстань до поліцейського, маючи намір, як було сприйнято у тій ситуації, напасти на ОСОБА_21 . Дана ситуація виглядала як напад на поліцейського, що надавало право застосувати певні методами примусу, застосування яких полягало у завданні найменшої шкоди потерпілому. ОСОБА_21 намагався скерувати ОСОБА_15 за одяг до низу, щоб покласти на землю з метою затримання, однак ОСОБА_15 на попередження не чинити супротив не реагував та продовжував чинити опір затриманню. У зв`язку з цим, керуючись вимогами ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», він, ОСОБА_22 , застосував прийом рукопашного бою до потерпілого, при цьому, інспектор ОСОБА_23 утримувала ОСОБА_15 , який продовжував чинити опір затриманню та застосував прийом боротьби до ОСОБА_21 , при застосуванні якого перекинув останнього через себе та повалив його на землю. Знаходячись в положенні зверху, ОСОБА_15 став застосовувати здушуючий прийом, утримуючи свою руку на шиї ОСОБА_21 , надавлюючи на шию. Задля припинення дій ОСОБА_15 він подав команду останньому відпустити інспектора ОСОБА_21 , однак, ОСОБА_15 не реагував на це та на його неодноразові команди, що стало підставою для застосування до потерпілого прийому рукопашного бою. Після цього, потерпілий ОСОБА_15 підняв руки вгору, при цьому інспектор ОСОБА_23 повідомила останньому про затримання. Оскільки, при намаганні застосувати кайданки, ОСОБА_15 продовжував чинити опір, він, ОСОБА_22 , знову застосував прийом рукопашного бою для послаблення опору потерпілого, щодо якого було застосовано кайданки та доставлено його до Дніпровського райвідділу поліції. Крім того, обвинувачений ОСОБА_22 зазначив, що саме він керував службовим автомобілем після затримання ОСОБА_15 , при цьому, ОСОБА_23 сиділа на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_21 позаду поряд з ОСОБА_15 . Громадянам, які перебували на місці події та були очевидцями обставин, було повідомлено, що ОСОБА_15 буде доставлено до Дніпровського управління поліції за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 2. По прибуттю до вказаного райвідділу поліції було складено протоколи про вчинення ОСОБА_15 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП, а також викликано безоплатного захисника. В подальшому, вони у складі екіпажу продовжили патрулювання району, при цьому, ОСОБА_15 демонстрував в мережі інтернет свої провокативні дії, які можуть призвести до звільнення працівників поліції. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_22 зазначив, що в даній ситуації дії працівників поліції були правомірними. Також, надаючи показання в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_22 пояснив, більш детально, що, знаходячись на місці події, він, в ході конфліктної ситуації, яка виникла між інспекторами ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та потерпілим ОСОБА_15 , намагаючись припинити дії ОСОБА_15 по здійсненню опору, попередив останнього, що вказані дії містять в собі склад адміністративного правопорушення, при цьому, ОСОБА_15 було роз`яснено необхідність дотримання безпечної дистанції по відношенню до працівників поліції. Крім того, ОСОБА_15 було запропоновано написати заяву та передати її до відділу, який займається автодорогами. Надалі, уточнюючи свої показання, обвинувачений ОСОБА_22 пояснив, що під час боротьби потерпілий ОСОБА_15 застосував прийом рукопашного бою до обвинуваченого ОСОБА_21 , при цьому виставив ногу та утримуючи останнього за одяг, своєю масою тіла перекинув інспектора ОСОБА_21 через свою ногу, внаслідок чого, ОСОБА_21 впав на землю, а ОСОБА_15 , в свою чергу, стоячи в положенні на колінах над ОСОБА_21 , поклав лікоть правої руки на шию ОСОБА_21 та почав душити його. В такому положенні ОСОБА_21 перебував на землі секунд 15-20, а він, ОСОБА_22 , в цей час, знаходячись позаду ОСОБА_15 , дав команду останньому відпусти ОСОБА_21 , на що ОСОБА_15 не відреагував. У зв`язку з цим, він потягнув потерпілого, взявши його однією рукою під пахву та іншою за одяг, намагаючись його підняти та відтягнути від ОСОБА_21 , однак це йому не вдалось. Після цього, він застосував до ОСОБА_15 прийом - «удар відкритою рукою» та ще раз дав команду «відпустити» ОСОБА_21 . ОСОБА_23 , в цей час, стояла поруч, яка в момент повторного застосування ним прийому до ОСОБА_15 , крикнула останньому: «ви затримані». Після цього, ОСОБА_15 підняв руки та піднявся. Більше до потерпілого він, ОСОБА_22 , фізичних прийомів не застосовував. На момент доставки ОСОБА_15 до Дніпровського райвідділу на ньому зовні видимих тілесних ушкоджень не було, з проханням забезпечити йому надання медичної допомоги останній не звертався. У райвідділі ОСОБА_15 знаходився у кімнаті для прийому громадян, де було складено відносно нього протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП. Він же, ОСОБА_22 , в свою чергу, в цей час, знаходився в іншому кабінеті, де телефонував до центру з надання безоплатної правової допомоги з метою забезпечення права на захист затриманого ОСОБА_15 , а коли повернувся, то дізнався, що останньому було викликано швидку медичну допомогу. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_22 в судовому засіданні зазначив, що він особисто під час події завдав ОСОБА_15 два удари по тулубу правою рукою, а після того, як ОСОБА_15 повалив ОСОБА_21 та став душити останнього, який не міг контролювати зброю, що знаходилась справа на його поясі, завдав два удари у вухо правою рукою та двічі-тричі вдарив лівою рукою у вухо, крім того, після того, як ОСОБА_15 підвівся, при затриманні останнього, під час застосування до нього кайданок, завдав два удари у вухо потерпілому задля припинення його опору. При застосуванні фізичної сили до потерпілого під час затримання останнього вони діяли відповідно до вимог чинного законодавства та здійснили законне затримання особи. Цивільний позов потерпілого про стягнення з нього, ОСОБА_22 , та ОСОБА_21 матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого не визнав.

Провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, виходячи з наступного

Так, потерпілий ОСОБА_15 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що він є Головою ЖБК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 17 березня 2017 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, він зателефонував на спецлінію «102» та викликав поліцію для фіксування адміністративного правопорушення, передбаченого ст.140 КУпАП, зокрема аварійної ділянки дороги. Через деякий час, йому зателефонувала інспектор поліції ОСОБА_23 та повідомила про неможливість з боку поліції залатати ями на дорозі, при цьому, останній він зазначив, що це їх обов`язок прибути за викликом та через дану розмову зрозумів, що назріває конфліктна ситуація. По прибуттю екіпажу патрульної поліції, приблизно о 09 годині, до нього підійшов інспектор поліції ОСОБА_21 та представився. Працівникам поліції він повідомив, що при в`їзді у двір вищезазначеного будинку на проїжджій частині дороги наявне пошкодження дорожнього покриття, у зв`язку чим він має намір написати заяву про незадовільну роботу дорожніх служб. Працівник поліції ОСОБА_23 , яка входила до складу екіпажу автопатруля, попросила надати їй документи на підтвердження особи. Вказану вимогу ОСОБА_23 він виконав та попросив останню також представитись та пред`явити службове посвідчення. Після цього, ОСОБА_23 висловила вимогу надати документи на підтвердження тієї обставини, що він є представником ЖБК. Надалі, він запропонував пройти до його кабінету в підвал будинку для написання заяви про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.140 КУпАП, однак, отримав відмову. Поряд з цим, він звернувся з проханням надати йому аркуш паперу для написання заяви, при цьому, просив ОСОБА_23 спочатку відібрати у нього заяву, як від фізичної особи, та надалі, як від представника ЖБК, однак його прохання було проігноровано. Після цього, він знову зателефонував на спецлінію «102» зі скаргою на дії інспекторів патрульної поліції. Надалі, інспектор ОСОБА_21 став йому погрожувати та звинуватив в тому, що він, ОСОБА_15 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Будучи обуреним, він став вимагати проведення у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому, спілкуючись з ОСОБА_21 , перебуваючи в емоційному стані, застосував займенник «ти», звертаючись до останнього. Після цього, інспектор ОСОБА_21 штовхнув його двічі, при цьому в ході конфлікту хтось із працівників поліції повідомив, що у випадку образливого спілкування його може бути затримано, хоча під час суперечки він, ОСОБА_15 , ненормативну лексику не використовував. Через таке повідомлення, він протягнув обидві руки перед собою та сказав: «затримуй». Далі, ОСОБА_21 штовхнув його обома руками в груди та без будь-яких попереджень став наносити йому удари руками в обличчя та ногами по різним частинам тіла, від яких він намагався ухилитися. До вказаних дій ОСОБА_21 приєднався ОСОБА_22 , який також наносив йому удари руками та ногами по різним частинам тіла, при цьому, зі свого боку, він, ОСОБА_15 , будь-якого опору працівникам поліції не чинив та ударів не наносив. Ухиляючись від ударів, він штовхнув ОСОБА_21 , в результаті чого, вони разом впали на землю, при цьому працівники поліції продовжували завдавати йому удари. Після того, як хтось із працівників поліції повідомив, що відбувається затримання, він підняв руки вгору та підвівся. Надалі, на нього одягли кайданки та посадили до службового автомобіля, після чого, відвезли до Дніпровського райвідділу у місті Києві. По дорозі до Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_22 , сидячи поряд, продовжив наносити йому удари по обличчю та намагався придушити його своєю рукою. У зв`язку з такими діями, він неодноразово просив поліцейських увімкнути нагрудні камери, однак йому повідомили, що нагрудні камери розряджені. По прибуттю до райвідділу, інспектори патрульної поліції увімкнули нагрудні камери. На його прохання викликати конкретного адвоката, не відреагували, вилучили його мобільні телефони та призначили безкоштовного захисника, який приїхав через півтори години після його затримання. Крім того, потерпілий зазначив, що, знаходячись у райвідділі, він неодноразово звертався до працівників поліції з проханням забезпечити надання йому медичної допомоги, оскільки працівники поліції розбили йому голову, що також було проігноровано. По прибуттю адвоката з нього, ОСОБА_15 , було знято кайданки, після чого, він написав пояснення та далі, поїхав до лікарні для медичного обстеження. Поряд з цим, потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні неодноразово зазначав, що будь-яких провокативних дій щодо працівників поліції при вказаних ним обставинах він не вчиняв, опір не чинив та тілесних ушкоджень працівникам поліції не наносив. Крім того, потерпілий ОСОБА_15 підтримав в судовому засіданні свій позов про стягнення з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданої злочинними діями останніх, з урахуванням уточнених ним позовних вимог, під час судового розгляду на загальну суму 256740 гривень 00 копійок.

Із показань свідка ОСОБА_25 в судовому засіданні вбачається, що 17.03.2017 року вона знаходилась у дворі будинку АДРЕСА_4 , де виконувала роботи по благоустрою кооперативу разом з іншими мешканцями будинку, зокрема, здійснювала обрізання кущів. Потерпілий ОСОБА_15 проживає в цьому ж будинку та є головою їх ЖБК «Арсеналець». Вранці, того дня, вона побачила, як у двір приїхав автомобіль з працівниками поліції, які прибули за викликом ОСОБА_15 для фіксації пошкодження дорожнього покриття біля вищезазначеного будинку. Працівники поліції вийшли з автомобіля та про щось розмовляли з ОСОБА_15 , а вона, в свою чергу, разом із сусідом висаджували квіти. Через деякий час, вона розвернулась в бік потерпілого, почувши крик прибиральниці. Знаходячись, приблизно на відстані метрів 15-20 від них, вона побачила, що ОСОБА_15 утримують двоє поліцейських та наносять йому удари по різним частинам тіла, в тому числі ногами. Основні удари наносив ОСОБА_21 , удари ногою в живіт, по ногах, в голову, при цьому другий поліцейський здебільшого утримував потерпілого. Дівчина-поліцейський, в свою чергу, в цей час, спершу утримувала потерпілого, а потім відійшла в бік та не давала можливості нікому з присутніх підійти до ОСОБА_15 та ОСОБА_21 з ОСОБА_22 . При цьому були присутні сусіди - ОСОБА_26 з чоловіком, а також сусід ОСОБА_27 , який працює двірником. Працівники поліції повідомили їй, що потерпілого затримано у зв`язку з тим, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому останнього буде доставлено до Дніпровського райвідділу, де буде складено відповідні протоколи щодо ОСОБА_15 . Сам початок конфлікту вона не бачила, повернулась на крик ОСОБА_26 , яка кричала працівникам поліції, щоб вони зупинились. Побиття потерпілого тривало, приблизно 5-10 хвилин, при цьому ОСОБА_15 опір не чинив та намагався втриматися на ногах. Під час одного із розворотів ОСОБА_15 з одним із поліцейських, яким виявився ОСОБА_21 , опинились на землі, при цьому потерпілий знаходився зверху над поліцейським. Дівчина-поліцейський в цей момент стояла осторонь, інший поліцейський, як з`ясувалось в подальшому ОСОБА_22 , завдавав удари потерпілому по голові. Оскільки перед ними стояла дівчина-поліцейський, то ніхто не зміг викликати інший патруль поліції. Надалі, піднімаючись, потерпілий підняв руки вверх, після чого, на нього було одягнуто кайданки та супроводжено до службового автомобіля поліції, при цьому у потерпілого була розсічена скроня. Після цього, працівники поліції повезли ОСОБА_15 до Дніпровського райвідділу, куди також поїхала вона разом із сусідом ОСОБА_27 на таксі. У райвідділі працівники поліції відмовились надавати їм будь-які пояснення, при цьому, вона разом з ОСОБА_27 знаходились за склом. Крім того, свідок ОСОБА_25 в суді зазначила, що у потерпілого була розбита голова, останній просив викликати йому швидку медичну допомогу, на що працівники поліції не реагували. Оскільки ОСОБА_15 потребував медичної допомоги, вона вийшла на двір та здійснила виклик швидкої медичної допомоги до приміщення Дніпровського райвідділу, разом з тим, їй повідомили, що виклику з Дніпровського УП ГУНП м.Києва не було, а здійснити такий виклик можуть лише працівники райвідділу у випадку необхідності надання швидкої медичної допомоги у приміщенні райвідділу. Приблизно через півтори години з моменту їх приїзду до відділу поліції, з потерпілого було знято кайданки лише після того, як приїхав призначений йому адвокат. Після цього, вона разом з ОСОБА_15 поїхала до лікарні швидкої медичної допомоги. Також, свідок ОСОБА_25 пояснила, що хоча працівники поліції і вказували при затриманні ОСОБА_15 про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, однак, їй достовірно відомо, що станом на момент події потерпілий не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки незадовго до приїзду працівників поліції на автомобілі завозив дітей до школи. Поряд з цим, свідок зазначила, що працівники поліції поводились провокативно по відношенню до ОСОБА_15 при спілкуванні з останнім. Про потребу у медичній допомозі потерпілий зазначав ще на місці події після затримання, в момент супроводу його до службового автомобіля.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що він є мешканцем будинку АДРЕСА_4 та працює двірником в кооперативі «Арсеналець» за вищевказаною адресою. З потерпілим ОСОБА_15 він знайомий з дитинства. Дана подія відбувалась у 2017 році дату та місяць він не пам`ятає, приблизно після 09 години. Станом на момент події йому не було відомо про причини приїзду працівників патрульної поліції. Того дня, він займався прибиранням прибудинкової території вищезазначеного будинку за вказаною адресою. Під час події він знаходився, приблизно на відстані два метри від ОСОБА_15 та працівників поліції. Розмову, що відбувалась між останніми він не чув. Працівників поліції було троє, з яких було двоє чоловіків та одна дівчина. Він був очевидцем, як обвинувачені наносили удари в ході конфлікту потерпілому, а також продовжували наносити удари ліктем, коли потерпілого посадили до службового автомобіля. Надалі, потерпілого відвезли до районного управління поліції, де утримували декілька годин в кайданках. У ОСОБА_15 була розбита голова, на якій були синці. В ході конфлікту, що відбувся, працівники поліції повалили потерпілого на землю та наносили йому в цей момент удари по голові, після чого, одягли кайданки та повезли до Дніпровського райвідділу у м.Києві. Надалі, коли ОСОБА_15 відпустили, вони разом поїхали до лікарні.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 та працює двірником в загальносвітній середній школі №81. 17.03.2017 року, в першій половині дня, закінчивши прибирати подвір`я за адресою: АДРЕСА_4 , вона сіла перепочити біля під`їзду №2. В цей час, до під`їзду вказаного будинку під`їхали працівники патрульної поліції на службовому автомобілі, яких, як їй стало відомо в подальшому, було викликано з приводу ями, яка знаходиться на подвір`ї будинку. Із автомобіля вийшло троє працівників поліції, з яких було двоє чоловіків, один високий, а інший трохи нижчого зросту, а також дівчина-поліцейський з чорним волоссям, обличчя якої вона не пам`ятає. Працівників поліції зустрів ОСОБА_15 , який на прохання дівчини-поліцейського надав документи, які засвідчують, що він є головою кооперативу, після чого, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_15 підвищеним тоном наголошував поліцейським не підходити до нього близько. Один із поліцейських звинуватив ОСОБА_15 в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після цього, інспектор поліції, який був вищим за зростом, штовхнув ОСОБА_15 , внаслідок чого розпочалась бійка, під час якої поліцейський, нижчий зростом, допоміг заламати руки ОСОБА_15 . Потім, поліцейські повалили ОСОБА_15 на землю і завдали ще декілька ударів потерпілому. Дана бійка тривала, приблизно 10 хвилин, та закінчилась, коли з другого під`їзду вибігла жінка, яка кричала на працівників поліції, вимагаючи припинити побиття потерпілого ОСОБА_15 . У зв`язку з даною подією ще декілька мешканців вказаного будинку вибігли у двір та стали вимагати від поліцейських припинити їх дії, наголошуючи на тому, що працівники поліції не мають права так себе поводити, що було проігноровано поліцейськими, які заламавши руки ОСОБА_15 одягли на останнього кайданки. Поряд з цим, свідок ОСОБА_26 зазначила, що бійка розпочалась через те, що ОСОБА_15 штовхнув один із працівників поліцій, які прибули за викликом, а останній, в свою чергу, штовхнув патрульного поліції у відповідь. Після цього, працівники патрульної поліції повалили ОСОБА_15 на землю та наносили останньому удари руками. Надалі, на ОСОБА_15 було одягнуто кайданки, після чого, його посадили до службового автомобіля працівників поліції. По завершенню конфлікту вона бачила, що у ОСОБА_15 був вивихнутий великий палець та була кров за вухом. Причиною затримання працівниками патрульної поліції ОСОБА_15 стало прохання останнього написати заяву з приводу наявності ями на їхньому подвір`ї. Крім того, свідок зазначила, що, особисто не чула, щоб працівники патрульної поліції повідомляли ОСОБА_15 , що він буде затриманий.

Із показань свідка ОСОБА_28 , допитаної в судовому засіданні вбачається, що вона проживає на першому поверсі в квартирі АДРЕСА_6 . Збираючись вранці на роботу, через відчинене вікно на кухні, вона побачила, як двоє чоловіків, одягнутих у форму поліцейських, наносять удари чоловіку, яким виявився в подальшому ОСОБА_15 . Надалі, вона вибігла на вулицю, де побачила патрульний автомобіль, в якому сиділо троє патрульних поліції, один поліцейський за кермом, дівчина-поліцейський на передньому пасажирському сидінні і один з поліцейських на задньому пасажирському сидінні, поряд з яким знаходився ОСОБА_15 Підійшовши до автомобіля, вона запитала у працівників поліції, куди вони збираються везти останнього, однак, відповіді не отримала. Надалі, дівчина-поліцейський вийшла з автомобіля та почала її відштовхувати, після чого, повернулась до автомобіля. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 зазначила, що вона була очевидцем того, як потерпілого ОСОБА_15 повалили на землю працівники поліції, при цьому у потерпілого руки були заведені за спину, на яких були надягнуті кайданки, бачила, як працівниками поліції наносились удари потерпілому з обох боків, приблизно у кількості 6 ударів, зокрема, один з поліцейських завдав удар спочатку ногою в живіт, а потім руками по голові. Також, бачила закривавлену рану на лобі потерпілого. Під час побиття ОСОБА_15 працівниками поліції останній не чинив їм опору, незважаючи на що поліцейські продовжували наносити удари потерпілому.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні надала показання аналогічні за змістом показанням обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 та пояснила, що 17.03.2017 року вона заступила в наряд у складі автопатруля разом із поліцейськими ОСОБА_21 та ОСОБА_29 . Близько 09 години ранку ними було отримано повідомлення про виклик за адресою АДРЕСА_4 з приводу пошкодження дорожнього покриття у дворі вказаного будинку. По прибуттю за вищезазначеною адресою, на місці виклику знаходився заявник - ОСОБА_15 , який наполягав на складанні адмінпротоколу за ст.140 КУпАП з приводу неналежного утримання доріг. Останньому було запропоновано звернутися із відповідною заявою до відділу з організації дорожнього руху Національної поліції України. Під час спілкування ОСОБА_15 став поводитись агресивно, здійснив телефонний дзвінок до відділу моніторингу Управління патрульної поліції, під час якого поскаржився на їх дії, що стосувалося відмови у складанні адмінпротоколу. В ході спілкування ОСОБА_15 поводився грубо та зверхньо при зверненні до працівників поліції. В один із моментів спілкування вона почула, що ОСОБА_21 сказав ОСОБА_15 , щоб той не підходив до нього, після чого ОСОБА_21 та ОСОБА_22 намагались затримати ОСОБА_15 . Під час затримання ОСОБА_21 та ОСОБА_30 впали на землю. Останній, опинившись поверх ОСОБА_21 став душити його. В цей час, ОСОБА_29 почав бити ОСОБА_15 по руці, при цьому ОСОБА_15 пручався, зокрема, коли йому намагались одягти кайданки. Хто саме з працівників поліції їх екіпажу повідомив ОСОБА_15 , що його затримано за вчинення адміністративного правопорушення, вона не пам`ятає. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень на обличчі та тілі потерпілого ОСОБА_15 вона не бачила. В той же час, свідок ОСОБА_23 зазначила, що потерпілий ОСОБА_15 просив викликати йому швидку медичну допомогу, однак, у який саме момент не пам`ятає. Поряд з цим, також пояснила, що ніхто з поліцейських ударів ОСОБА_15 не завдавав. Крім того, вказала, що при затриманні ОСОБА_15 на місці подій були присутні близько 5 осіб, будь-яких зауважень щодо дій поліцейських від них не надходило. На її думку дії поліцейських були цілком правомірними.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_24 , станом на березень 2017 року, він працював на посаді начальника роти Департаменту превентивної діяльності Управління патрульної поліції. ОСОБА_21 та ОСОБА_29 були його підлеглими. Надаючи показання в судовому засіданні, свідок ОСОБА_24 пояснив, що в день події йому зателефонував ОСОБА_29 , який доповів, що на місці виклику по АДРЕСА_4 виник конфлікт із заявником, у зв`язку з чим, потрібна була допомога. По прибуттю на місце події, з`ясувалось, що особа вже затримана. У відділенні поліції, куди було доставлено ОСОБА_15 , він зустрів ОСОБА_21 , ОСОБА_29 , а також ОСОБА_15 , який на той час був затриманий та на якому були одягнуті кайданки. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_15 він не побачив. Доповідаючи, ОСОБА_21 та ОСОБА_29 повідомили про підстави затримання ОСОБА_15 , при цьому було переглянуто відеозапис з бодікамери ОСОБА_21 . Про вказаний випадок він доповів керівництву. Під час спілкування з ОСОБА_15 , останній повідомив, що дії працівників поліції були неправомірними. За вказаним фактом було призначено службове розслідування, за що він особисто отримав дисциплінарне стягнення та був відсторонений від виконання службових обов`язків. Під час службового розслідування було досліджено відео з мережі інтернет (YouТube), на якому відображено обставини затримання ОСОБА_15 . Зі свого боку, вважає, що дії поліцейських, за вказаних обставин, були законними.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , який діє від імені ТОВ «НВО Інформаційні технології» з юридичних питань, свідок ОСОБА_32 , який працює заступником начальника служби безпеки ТОВ «НВО Інформаційні технології», а також свідок ОСОБА_33 , який обіймає посаду генерального директора ТОВ «НВО «Інформаційні технології», будучи допитаними в судовому засіданні, розповіли про свою діяльність з надання послуг по обслуговуванню камер зовнішнього відеоспостереження, в тому числі, які розміщені на будинку по АДРЕСА_4 , при цьому підтвердили, що дійсно, на запит слідчого товариством було надано диск із відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 станом на день події. Разом з тим, розповіли про загальний порядок надання відповідей на інформаційні запити до ТОВ «НВО Інформаційні технології», порядок їх надання, а також щодо строків зберігання такої інформації на сервері та особливості передачі інформації іншим особам, в тому числі щодо порядку встановлення камер відеоспостереження, їх технічного обслуговування.

Свідки ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , які залучались як поняті під час проведення впізнання свідками ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , підтвердили в суді свою участь у вказаній процесуальній дії у якості понятих та засвідчили, що в їх присутності відбулось впізнання осіб, які є обвинуваченими за фотознімками, крім того, підтвердили, що підписи в протоколах впізнання належать їм.

Свідок ОСОБА_36 , надаючи пояснення в суді, показав, що обвинуваченого ОСОБА_21 знає як поліцейського, який вчинив щодо нього та його дружини ОСОБА_37 незаконні дії, про що було розголошено та опубліковано в соціальних мережах, на телеканалах, а також стало темою для громадських обговорень. В тій ситуації, що склалась у його випадку, що мало місце за адресою: АДРЕСА_7 , у присутності його дружини ОСОБА_37 чоловік, одягнутий не в поліцейську форму, без шивронів, без поліцейського автотранспорту, яким в подальшому виявився ОСОБА_21 , підійшов до їх автомобіля та завдав удар по капоту автомобіля, після чого, направив пістолет в напрямку його дружини та в подальшому, безпосередньо на нього, після чого, став вимагати пред`явити йому свідоцтво на право керування транспортним засобом, при цьому кричав на них з дружиною, у зв`язку з чим, вони з дружиною були вимушені вийти з автомобіля. Будь-яких ознак наїзду, керованим ним автомобілем на ОСОБА_21 не було.

Свідок ОСОБА_38 надала суду показання аналогічні за змістом показанням свідка ОСОБА_39 .

Вищенаведені показання потерпілого ОСОБА_15 про вчинення 17.03.2017 року працівниками поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_4 щодо нього дій, які явно виходили за межі, наданих їм прав та повноважень при виконанні ними службових обов`язків, що супроводжувалося його побиттям та застосуванням щодо нього спеціальних засобів, внаслідок чого, йому були заподіяні легкі тілесні та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я є неодноразовими, чіткими, послідовними, детальними щодо хронології та послідовності вчинення ОСОБА_21 та ОСОБА_22 протиправних дій щодо нього, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 в частини відомих їм обставин у даному кримінальному провадженні щодо застосування обвинуваченими до потерпілого ОСОБА_15 фізичного насильства та заходів фізичного впливу при відсутності опору з боку потерпілого ОСОБА_15 працівникам поліції та об`єктивно підтверджуються наступними, дослідженимзи в судовому засіданні доказами:

-даними заяви ОСОБА_15 від 18.03.2017 року про вчинення кримінального правопорушення працівниками патрульної поліції (екіпаж №413), зокрема ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які при виконанні службових обов`язків, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , завдали йому удари в ліву частину голови, а також по тулубу і ногам, внаслідок чого він звертався за медичною допомогою до КЛШМД за адресою: АДРЕСА_8 (т.2 а.с.10-11);

-даними відповіді ТОВ «НВО «Інформаційні технології», згідно яких, на запит слідчого вказаним товариством надано відеоз-матеріали з камер зовнішнього відеоспостереження, розміщених за адресою: АДРЕСА_4 за 17 березня 2017 року у період часу з 09 години 02 хвилини по 09 годину 10 хвилин, до якої товариством долучено ДВД-диск із відповідними відеозаписами (т.2 а.с.55-56);

- даними протоколу огляду ДВД-диску від 08 червня 2017 року, та перегляду слідчим відеозаписів з камер відеоспостереження, розміщених на будинку АДРЕСА_4 , відповідно до яких відеофайл з назвою «cam-bereznyak22-2-0-8.2017-03-17.09-05-33.09-10-34.118» розміром 76980 кб, містить відеозапис, на якому зафіксовано момент прибуття екіпажу патрульної поліції на місце події 17.03.2017 року, де перебувало на той час 3-4 особи, крім ОСОБА_15 та працівників поліції, а також відеозаписом зафіксовано, як о 09 год. 05 хв. працівники патрульної поліції, знаходячись поруч зі службовим автомобілем, в присутності свідків, наносили тілесні ушкодження ОСОБА_15 руками та ногами по різним частинам тіла останнього, після чого затримали його, при цьому, відеозаписом не зафіксовано відомостей, які б свідчили про протиправну поведінку ОСОБА_15 (т.2 а.с.57-58);

- даними протоколу огляду від 12.07.2017 року DVD-диску та перегляду слідчим відеозаписів з боді-камери, закріпленої за інспектором поліції ОСОБА_21 , згідно яких, відеозаписом зафіксовано хронологію спілкування поліцейських ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 з потерпілим ОСОБА_15 , який після висловлювання ОСОБА_21 про те, що він може його затримати за підозрою перебування у стані алкогольного сп`яніння, розпочав рух в напрямку ОСОБА_21 зі словами: «На арестуй меня», тримаючи при цьому руки перед собою зведеними одна до одної, після чого, відеозапис стає нерозбірливим, однак, при цьому, чути голоси осіб, які знаходились на місці події, в тому числі їх зауваження працівникам поліції щодо припинення побиття ОСОБА_15 , поряд з цим, відеозапис не містить відомостей про попередження потерпілого ОСОБА_15 щодо його затримання та можливості застосування до нього заходів фізичного впливу (т.2 а.с.79-81);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 травня 2017 року, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_15 серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №3 із зображенням ОСОБА_21 (інспектора роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України ), при цьому вказав на останнього як на працівника поліції, який 17.03.2017 року на місці події приймав участь у його затриманні та завдав йому тілесні ушкодження (т.2 а.с.85-88);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 травня 2017 року, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_15 серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №1 із зображенням ОСОБА_22 (поліцейського роти №4 батальйону №3 УПП у м.Києві ДПП НП України ), при цьому вказав на останнього як на працівника поліції, який 17.03.2017 року на місці події приймав участь у його затриманні та завдав йому тілесні ушкодження (т.2 а.с.93-96);

- даними висновку службового розслідування від 03.05.2017 року за фактом порушення службової дисципліни інспекторами роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Києві ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_23 , лейтенантом поліцїі ОСОБА_21 та поліцейським роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Києві ДПП сержантом поліції ОСОБА_22 під час затримання гр. ОСОБА_15 17.03.2017 року у АДРЕСА_4 та застосування відносно останнього заходів фізичного впливу та спеціальних засобів, про притягнення ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до дисциплінарної відповідальності, згідно яких лейтенанта поліції ОСОБА_21 та сержанта поліції ОСОБА_22 попереджено про неповну посадову відповідність за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п.1, 2, 3 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.6, ст.7, ст.8, п.п1), 2), 3) ч.1 ст.18, 29, ч.7 ст.42, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію» (т.2 а.с.98-113);

-даними протоколів слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_25 від 19 липня 2017 року, що були проведені з метою перевірки та уточнення подій, які відбулись 17 березня 2017 року за адресою: АДРЕСА_4 , приблизно о 09 годині, при цьому вказані слідчі експерименти, зокрема показання потерпілого та свідків було зафіксовано на відеокамеру в присутності понятих, що відповідно до даних вказаних протоколів зберігається на відповідних носіях інформації - ДВД-дисках (т.2 а.с.224-227; 230-233; 236-239);

-даними відеозаписів, що містяться на ДВД-дисках, які є додатками до вищезазначених протоколів слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_25 від 19 липня 2017 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_15 та свідки ОСОБА_25 і ОСОБА_26 на місці події за адресою: АДРЕСА_4 , детально розповіли про події, які мали місце 17 березня 2017 року та показали, як саме працівники поліції, які приїхали на виклик, зокрема ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , завдали тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 руками і ногами по різним частинам тіла, в тому числі зазначили хронологію дій всіх учасників події, їх місцерозташування по відношенню один до одного, переміщення їх на місці події, а також розповіли про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 потерпілому ОСОБА_15 (т.2 а.с.223; 228; 234);

-даними протоколів огляду від 19 липня 2017 року ДВД-дисків, які є додатками до вищезазначених протоколів слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_25 від 19 липня 2017 року, згідно яких слідчим було переглянуто диски з відеозаписами фіксування вказаних слідчих дій, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_15 та свідки ОСОБА_25 і ОСОБА_26 на місці події показали та розповіли як відбувались події 17.03.2017 року за участю потерпілого і працівників поліції, зокрема ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (т.2 а.с.222; 229; 235);

-даними протоколу огляду від 31 липня 2017 року про те, що слідчим за участю потерпілого ОСОБА_15 було переглянуто відеофайли на оптичному CD-R диску «Verbatim», при цьому встановлено, що відеофайл з назвою cam-bereznyak22-2-0-8.2017-03-17.09-05-33.09-10-34.118» розміром 76980 кб, містить відеозапис, на якому зафіксовано, що 17.03.2017 о 09 год. 05 хв. працівники патрульної поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , знаходячись поруч зі службовим автомобілем, завдали численні удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_15 , при цьому потерпілий при перегляді відеозапису підтвердив хронологію подій, що відбувались на місці події між ним та працівниками поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також розповів про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих йому ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (т.2 а.с.240-242);

-даними протоколів огляду від 26 липня 2017 року та від 04 серпня 2017 року про те, що слідчим за участю свідків, відповідно ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , було переглянуто відеофайл на оптичному CD-R диску «Verbatim», при цьому встановлено, що відеофайл з назвою «cam-bereznyak22-2-0-8.2017-03-17.09-05-33.09-10-34.118» розміром 76980 кб, містить відеозапис, на якому зафіксовано, що 17.03.2017 о 09 год. 05 хв. працівники патрульної поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , знаходячись поруч зі службовим автомобілем, завдали численні удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_15 , при цьому свідки, відповідно ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , при перегляді відеозапису підтвердили хронологію подій, що відбувались на місці події між потерпілим ОСОБА_15 та працівниками поліції ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , а також розповіли про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 потерпілому ОСОБА_15 (т.3 а.с.13-14; 19-21);

- даними протоколу огляду від 21 серпня 2017 року, відповідно до яких під час перегляду відеофайлів на оптичному CD-R диску «Verbatim», за участю завідуючого відділу судово-медичних експертиз ОСОБА_40 , встановлено, що відеофайл з назвою cam-bereznyak22-2-0-8.2017-03-17.09-05-33.09-10-34.118», розміром 76980 кб, містить відеозапис, на якому зафіксовано дії працівників поліції 17.03.2017 о 09 год. 05 хв., зокрема ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які, знаходячись поруч зі службовим автомобілем завдали численні удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_15 (т.3 а.с.41-44);

- даними, завірених належним чином, копій особових справ працівників поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (наказів про призначення на посади, присвоєння спеціальних звань, присяги, послужного списку, декларацій, автобіографій, іншого), а також відповідних посадових інструкцій, з якими ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були ознайомлені (т.3 а.с.143-168);

- даними довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 17.03.2017 року про те, що в ході освідування ОСОБА_15 на вміст алкоголю в крові у громадянина ОСОБА_15 алкоголю в крові не було виявлено (т.2 а.с.53);

- іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №906/е від 15.06.2017 у потерпілого ОСОБА_15 були виявлені наступні тілесні ушкодження:

а) забійна рана в проекції луски скроневої кістки зліва;

б) садна подовженої та овальної форми - в потиличній ділянці зліва (1,0x0,3(см));

- в лобно-тім`яній ділянці по центру (1,6x0,5(см)) ;

- синці подовженої форми (жовто-зеленого кольору) в надключичній ділянці справа (1,5x0,6(см));

- синці на передній поверхні лівого плечевого суглоба (2,0x1,0(см));

- 2 смугоподібні садна на заднє-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглоба (спрямовані горизонтально, паралельно на відстані 0,4 (см), розмірами 2,0x0,2(см) 1,5x0,2 (см);

- 2 смугоподібні синця (блідо-фіолетового кольору, по периферії жовтувате забарвлення) на переднє-зовнішній поверхні лівого променевого-зап`ясного суглобу і в проекції проксимальної третини 1-ї п`ясної кістки (спрямовані косо-горизонтально, орієнтовані на 2,5 - 8,5 умовного циферблату, розташовані на відстані 0,4 (см), розміри 0,5x0,2 (см), 0,8x0,2 (см), 0,6x0,2 (см), 1,0x0,2 (см);

- 2 смугоподібні садна на переднє-зовнішній поверхні правого променевого-зап`ясного суглобу (горизонтально орієнтовані, паралельно на відстані 0,4 (см), розмірами 2,0x0,2 (см) і 1,5x0,2 (см);

- хвилястої форми садно (0,8x0,2 (см)) на слизовій оболонці нижньої губи по центру в проекції перехідної складки на фоні блідо-фіолетового крововиливу.

Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок:

- рана та синці - за рахунок ударної дії тупих твердих предметів;

- садна - за рахунок ковзання/тертя/ударів під кутами або комбінації вказаних впливів.

Як вбачається з вивченої медичної документації, з урахуванням даних судово-медичного огляду, виявлені тілесні ушкодження могли утворитись за 3-4 доби від моменту проведення судово-медичної огляду (21.03.2017), тобто 17.03.2017.

Відновлення анатомічної цілісності та початок відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення синців/саден та відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення синців/саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п. б) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності та початку відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології та відновлення порушеної функції травмованих ділянок по місцю утворення ран у звичайному клінічному перебігу спостерігається до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане тілесне ушкодження, вказане у п. а) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т.2 а.с.71-76).

Відповідно до даних висновку експерта №1235/е було встановлено, що особа №1 ( ОСОБА_21 ) завдав наступні тілесні ушкодження ОСОБА_15 :

а) забійну рану в проекції луски скроневої кістки зліва;

б) садна подовженої та овальної форми - в потиличній ділянці зліва (1,0x0,3(см));

- в лобно-тім`яній ділянці по центру (1,6x0,5(см)) ;

- синці подовженої форми (жовто-зеленого кольору) в надключичній ділянці справа (1,5x0,6(см));

- синці на передній поверхні лівого плечевого суглоба (2,0x1,0(см)) ;

- хвилястої форми садно (0,8x0,2 (см)) на слизовій оболонці нижньої губи по центру в проекції перехідної складки на фоні блідо-фіолетового крововиливу.

Дії особи №2 ( ОСОБА_22 ) могли обумовити утворення тілесних ушкоджень у вигляді - 2 смугоподібних саден на заднє-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу; 2 смугоподібних синців на переднє-зовнішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу і в проекції проксимальної третини 1-ї п`ясної кіски; 2 смугоподібних саден на переднє-зовнішній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу.

Решта тілесних ушкоджень обумовлена діями особи №1 ( ОСОБА_21 ), у тому числі, за рахунок нанесення ударів руками та взутими ногами (т.3 а.с.45-47).

Аналізуючи вищенаведені показання обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_41 , ОСОБА_35 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_37 та вищезазначені письмові докази, надані стороною обвинувачення, докази сторони захисту, що були досліджені судом під час судового розгляду, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч.5 ст.9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Згідно позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справі №753/11828/13-к, у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (постанова Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України дотримано, при цьому, суд при оцінці доказів враховує, що згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, зокрема показання потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , а також вищезазначені письмові докази, надані сторною обвинувачення, згідно вимог ст.ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими.

Поряд з цим, слід зазначити, що підстав для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не було встановлено фактів істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників кримінального провадження, регламентованих положеннями ст.87 КПК України.

При оцінці доказів суд дійшов вказаних висновків, виходячи з наступного.

Так, частиною 1 статті 87 КПК України визначено, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні були істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, частина 2 цієї ж статті встановлює, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі №318/292/18 вищенаведені норми процесуального закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості, з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким саме чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі №359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, Суд повинен виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к, суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо недопустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, що воно зумовило визнання такого доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19 Верховний Суд зазначив, що будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими, а тому, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів, визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Безумовно, істотним порушенням фундаментальних прав і свобод особи є отримання доказів, внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника, що не може бути прийнятним в системі правосуддя.

Водночас, порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи вчинення окремих процесуальних дій, які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості цих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року у справі №357/14462/14-к Верховний Суд вказав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

А тому, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ст.87 КПК України для визнання наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими у даному кримінальному провадженні немає, оскільки визнання доказів недопустими в розрізі положень ст.87 КПК України може мати місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вищезазначені наведені судом докази, суд визнає належними та допустимими, які у своїй сукупності доводять обставини визначені ст.91 КПК України.

Разом з тим, до показань свідка ОСОБА_23 , інспектора патрульної поліції, які за своїм змістом ідентичні наданим в судовому засіданні показанням обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про те, що останні своїх повноважень не перевищували, а потерпілий ОСОБА_15 чинив опір працівникам поліції та провокував обвинувачених, суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_23 є працівником поліції, остання, в день події, перебувала у складі екіпажу патрульної поліції разом із обвинуваченими, крім того показання даного свідка спростовуються сукупністю вищезазначених судом доказів, у зв`язку з чим, показання свідка ОСОБА_23 в цій частині суд сприймає як такі, що надані останньою з метою сприяння обвинуваченим уникнути кримінальної відповідальності.

Також, суд відноситься критично до показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_24 , який працює в департаменті превентивної діяльності Національної поліції на посаді головного інспектора відділу моніторингу та станом на момент події був безпосереднім керівником обвинувачених, що ставить під сумнів об`єктивність його показань щодо обставин кримінального правопорушення, крім того, останній не був безпосереднім очевидцем зазначених подій, про які йому стало відомо від своїх підлеглих та з переглянутого відеозапису з боді-камери поліцейського, а також в мережі Інтернет. Фактично показання вказаного свідка, надані в судовому засіданні, зводяться до надання характеристики обвинуваченим та висловлення своєї особистої думки з приводу переглянутих ним відеозаписів.

Поряд з цим, слід також зазначити, що допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , який представляє ТОВ «НВО Інформаційні технології» з юридичних питань, свідок ОСОБА_32 , працюючий заступником начальника служби безпеки ТОВ «НВО Інформаційні технології» та свідок ОСОБА_33 , який є генеральним директором ТОВ «НВО «Інформаційні технології», в своїх показаннях зазначили загальний порядок надання відповідей на запити що надходять до ТОВ «НВО Інформаційні технології», кому надається відповідь, порядок зберігання інформації на сервері та особливості передачі такої інформації іншим особам, розповіли про вид діяльності ТОВ «НВО Інформаційні технології», порядок встановлення камер відеоспостереження, їх технічне обслуговування. Показання вказаних свідків не містять будь-яких фактичних даних, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Крім того, показання свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_38 також не доводять собою обставин, регламентованих ст.91 КПК України, у світлі чого суд не приймає їх до уваги, оскільки показання останніх не містять у собі важливих фактичних даних для даного кримінального провадження.

З цих же підстав, суд не приймає до уваги надані стороною захисту відеозаписи з інтернет мережі з фіксацією відомостей щодо громадської діяльності ОСОБА_15 .

Що стосується досліджених в судовому засіданні протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2017 року за участю свідка ОСОБА_25 (т.3 а.с.5-12) та від 04 серпня 2017 року за участю свідка ОСОБА_26 (т.3 а.с.22-23), то з урахуванням відсутності у вказаних протоколах підпису даних свідків про попередження їх про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст.385 КК України і за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України, суд вважає, що такі докази отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, а тому, визнає дані докази недопустимими.

У зв`язку з визнанням судом протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2017 року за участю свідка ОСОБА_25 (т.3 а.с.5-12) та від 04 серпня 2017 року за участю свідка ОСОБА_26 (т.3 а.с.22-23) недопустимими, показання свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_46 в суді, які залучались при проведенні вказаних процесуальних дій слідством як поняті, суд також сприймає як такі, що не містять у собі важливих фактичних даних для даного кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про необхідність визнання недопустимим диску із записами з камер відеоспостереження, розміщених на будинку АДРЕСА_4 , який надано ТОВ «НВО «Інформаційні технології» на запит слідчого у кримінальному провадженні, оскільки на думку захисту вказаний доказ отримано у позапроцесуальний спосіб та з порушенням процедури збирання доказів, в порядку, передбаченому КПК України, що мало відбуватись шляхом внесення слідчим до суду відповідного клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, відповідно до Глави 15 КПК України, лише на підставі надання такого дозволу ухвалою слідчого судді, суд визнає необгрунтованими, а також твердження захисту в цій частині, що наявний в матеріалах кримінального провадження диск є лише копією, а не оригінальним носієм інформації.

Надаючи оцінку доводам захисту в цій частині, суд виходив з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Положеннями ст.99 КПК України передбачено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першоюцієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.

Таким чином, з урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на те, що оптичний носій інформації CD-R диск «Verbatim» з серійним номером 8163 54RC 5104 має бути визнаний недопустимим доказом, через те, що його джерело отримання слідчим належим чином не задокументоване, тобто він здобутий в порушення Глави 15 КПК України «Тимчасовий доступ до речей і документів», а також в порушення ч.2 ст.93 є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення має право збирати докази шляхом витребування та отримання від підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, на проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, тобто в даному випадку законодавством не передбачено обов`язку отримання таких доказів виключно на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того, вищенаведені доводи є такими, що не грунтуються на вимогах процесуального законі, що випливає також із правової позиції, викладеної у Постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №751/6069/19 від 10.09.2020. У вказаній постанові Верховним Судом, серед іншого зазначено, що відповідно до статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

За правилами глави 15 Розділу ІІ КПК, тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку, коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справі.

Як вбачається з матеріалів провадження, наявний у справі DVD-R диск з відеозаписом обставин події з камер відеоспостереження був добровільно наданий на запит слідчого, а отже необхідності звертитися з відповідним клопотанням до слідчого судді для отримання копії цього запису в останнього не було.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IVу випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ

DVD-R диск із відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

А тому, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу, при цьому, свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_47 , які є працівниками МВО «Інформаційні технології» підтвердили в суді добровільність надання слідчому, на запит останнього, диску із записами з камер відеоспостереження по АДРЕСА_4 .

Крім того, при дослідженні вказаного відеозапису в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_21 та ОСОБА_29 не оспорювали правильність відображених у ньому подій.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для визнання недопустимими «похідних» доказів у відповідності до доктрини «плодів отруєного дерева», як на тому наполягає сторона захисту, зокрема, протоколу огляду ДВД-диску та перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження, розміщених на будинку АДРЕСА_4 (т.2 а.с.57-58), а також протоколів огляду дисків з вказаними відеозаписами за участю потерпілого, свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та експерта ОСОБА_40 (т.2 а.с. 240-242, т.3 а.с.13-14, 19-21, 41-44).

За вказаних обгрунтувань та викладених правових підстав, суд визнає також необгрунтованими твердження сторони захисту про те, що копії особових справ ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були здобуті у кримінальному провадженні у позапроцесуальний спосіб, оскільки завірені належним чином, копії особових справ працівників поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (наказів про призначення на посади, присвоєння спеціальних звань, присяги, послужного списку, декларацій, автобіографій, іншого), а також відповідних посадових інструкцій були надані УПП у м.Києві ДПП Національної поліції України на запит начальника УВБ у м.Києві, який був зроблений в рамках кримінального провадження №0000345, в порядку, передбаченому ст.40 КПК України на підставі доручення прокуратури м.Києва на проведення ряду слідчих дій (т.2 а.с.141, 142, 143-168).

Відповідно до вимог ст.41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, органів Державного бюро розслідувань, органів Бюро економічної безпеки України, органів Державної прикордонної служби України, органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора.

Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

Вказана стаття також містить обмеження повноважень оперативного підрозділу, яке визначено в обмеженні права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

У той же час, Параграфом 2 Глави 3 КПК України, оперативні підрозділи віднесено до сторони обвинувачення.

А тому, відсутні підстави вважати, що копії особових справ ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були здобуті у кримінальному провадженні у позапроцесуальний спосіб, оскільки в даному випадку вимоги ст.93 КПК України щодо збирання доказів були дотримані.

Щодо доводів захисту про недотримання органом досудового розслідування вимог ст.104-107 КПК України при складанні та оформленні ряду протоколів слідчих дій, то фактично вони стосуються питання якості оформлення таких протоколів, зокрема, протоколу огляду ДВД-диску та перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження, розміщених на будинку АДРЕСА_4 (т.2 а.с.57-58), а також протоколів огляду дисків з вказаними відеозаписами за участю потерпілого, свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та експерта ОСОБА_40 (т.2 а.с. 240-242, т.3 а.с.13-14, 19-21, 41-44), крім того, протоколів огляду ДВД-дисків з переглядом відеозаписів слідчих експериментів за участю потерпілого, свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (т.2 а.с.222, 229, 235), то фактично доводи захисту в цій частині стосуються питання якості оформлення протоколів, зокрема певних реквизитів у вказаних процесуальних документах, а також не зазначення у даних протоколах у який спосіб слідчим було оглянуто оптичні диски, однак не містять у собі переконливих посилань, а також доказів, що такі порушення порушували фундаментальні права і свободи особи.

Порушень вимог КПК України під час проведення досудового розслідування, на які вказував Верховний Суд, що зазначені вище, які б були фундаментальними і свідчили про таке порушення прав і свобод особи, під час судового розгляду не встановлено.

А тому, такі докази не можуть визнаватись судом недопустимими на підставах, вказаних захистом, оскільки не витікають з порушень, регламентованих положеннями ст.87 КПК України, до того ж, згідно постанови Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №642/5974/13-к навіть у випадку встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

Крім того, стороною захисту, зокрема обвинуваченими під час судового розгляду, неодноразово зазначалось про порушення їх прав під час досудового розслідування, з посиланням на, те що слідчим не було залучено обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_29 до участі у проведенні слідчих експериментів, які проводились зі свідками та потерпілим.

Вказані твердження обвинувачених не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на положеннях КПК України в частині вимог, які регламентують проведення слідчих дій.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст.223 КПК України слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вони не містять клопотань обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_29 , в тому числі їх захисників, на стадії досудового розслідування щодо проведення за їх участю будь-яких слідчих дій, в тому числі слідчих експериментів, які проводились зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, що не заперечували в суді обвинувачені ОСОБА_21 та ОСОБА_29 .

Наряду з цим, стороною захисту були заявлені клопотання щодо визнання недопустимими висновків судово-медичних експертиз, проведених під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, з підстав, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в порядку ст.290 КПК України, їм не було надано для ознайомлення медичну документацію, на підставі якої проводилось судово-медичне дослідження.

Аналізуючи вказані твердження, суд виходить з правової позиції Верховного суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17 про те, що в силу ч.2 ст.242 вказаного Кодексу призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Зокрема, якщо стороною обвинувачення було використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК. Водночас, захист не був позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст.22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, зважаючи на положення статтей 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст.87 зазначеного Кодексу. Разом з тим, наявна свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст.290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поряд з цим, слід зазначити, що при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведених судово-медичних експертиз, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої, експертом було сформовано висновки. Не надходили клопотання про таке ознайомлення і під час судового розгляду.

Твердження обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та їх захисників, про те, що затримання потерпілого ОСОБА_15 було правомірним та їх дії щодо застосування заходів фізичного впливу, були такі, що вчинені без перевищення влади та службових повноважень та не завдали тілесних ушкоджень, а дії потерпілого ОСОБА_15 носили провокаційний характер та мали на меті виключно спровокувати конфлікт, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, що наведені вище та проаналізовані у сукупності, в тому числі з урахуванням чинног законодавства України.

В судовому засіданні не встановлено доказів, на підтвердження здійснення потерпілим ОСОБА_15 будь-якого фізичного опору працівникам поліції, а також вчинення провокативних дій щодо працівників поліції.

Наразі, суд враховує позицію Верховного Суду, який колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року в справі №753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

В свою чергу, згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їх необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, враховуючи докази, які були надані суду у ході розгляду даного кримінального провадження та визнані належними і допустимими, суд вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинувачених, з посиланням на недопустимість ряду письмових доказів слідства, з урахуванням, наданих свідками показань, доказів, що були надані стороно обвинувачення, за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівов» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kindom), п.161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року).

За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а саме: у перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалися насильством та застосуванням спеціальних засобів, за відсутності ознак катування, за обставин, встановлених судом.

Верховий Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року в справі №658/1658/16-к зазначив, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалися насильством та застосуванням спеціальних засобів, за відсутності ознак катування.

Підстав для кваліфікації дій обвинувачених із застосуванням положень ст.28 КК України, як на те вказує захист, немає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону України не встановлено, в тому числі в частині внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, призначенні групи слідчих, прокурорів, а також при визначенні підслідності у даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим ОСОБА_21 та ОСОБА_22 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопрушення, яке відноситься до тяжких злочинів дані про особу кожного з обвинувачених, зокрема: ОСОБА_21 - працює, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має вищу освіту; ОСОБА_22 - працює, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має вищу освіту.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , згідно ст. 67 КК України, також судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_21 та ОСОБА_22 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, вищезазначених даних про особу кожного з обвинувачених, які працюють, позитивно характеризуються, мають вищу освіту, соціальні зв`язки, раніше не судимі, вчинили кримінальне правопорушення вперше, за час, що минув з дня події не притягувались ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_21 та ОСОБА_22 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити їм покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, яке буде достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 про стягнення з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Згідно заявлених позовних вимог у первинному позові потерпілий просить стягнути з обвинувачених на його користь завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду на відшкодування витрат, понесених ним на лікування у розмірі 3450 гривень, на пальне для автомобіля - 1200 гривень, на ремонт та прання одягу - 120 гривень, на проходження соціального психологічного дослідження - 2000 гривень, що становить 6770 гривень, а також просить стягнути завдану йому обвинуваченими моральну шкоду у розмірі 121600 гривень, у зв`язку з пережитими стражданнями після вказаних подій, з урахуванням стресу від отриманих травм. В подальшому, потерпілим, було змінено позовні вимоги, відповідно до яких останній просить стягнути з обвинувачених на свою користь 256740 гривень 00 копійок.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, внаслідок чого, потерпілому було завдано легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6770 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов підтвердження в судовому засіданні. Що стосується цивільного позову потерпілого про стягнення з обвинувачених на його користь моральної шкоди, то з урахуванням характеру позовних вимог, характеру дій обвинувачених, які спричинили шкоду, моральних страждань потерпілого, позов в цій частині підлягає задоволенню на суму 121600 гривень, що підтверджується, наданим потерпілим висновком психологічного дослідження.

Матеріальну та моральну шкоду з обвинувачених на користь потерпілого слід стягнути у солідарному порядку.

Долю речових доказів слід вирішити, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Крім того підлягають стягненню з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 процесуальні витрати в дольовому порядку в рівних частинах з кожного на користь держави за проведення судово-медичних експертиз, зокрема від 15.06.2017 року №906/е у сумі 1974 гривень 70 копійок, від 04.08.2017 року №1141/е у сумі 1619 гривень 10 копійок, від 21.08.2017 року №1235/е у сумі 1619 гривень 10 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_21 та ОСОБА_22 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і призначити їм покарання за це кримінальне правопорушення у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки, кожному.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_21 та ОСОБА_22 від відбування покарання з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку у вигляді 2 (двох) років не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають, покладені на них обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на користь потерпілого ОСОБА_15 6770 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 121600 гривень на відшкодування моральної шкоди в солідарному порядку.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000345: оптичний носій інформації, а саме: диск «Verbatim» з серійним номером 8163 54RC 5104; DVD-диск білого кольору, об`ємом 4,7 Gb з чотирма відеофайлами формату «MOV» (.mov): , , , - зберігати при матеріалах кримінального провадження як джерело доказів.

Стягнути з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 процесуальні витрати в дольовому порядку в рівних частинах з кожного на користь держави за проведення судово-медичних експертиз, зокрема від 15.06.2017 року №906/е у сумі 1974 гривень 70 копійок, від 04.08.2017 року №1141/е у сумі 1619 гривень 10 копійок, від 21.08.2017 року №1235/е у сумі 1619 гривень 10 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: