ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 159/3771/20

провадження № 51-5764 км 23

Верховний Судколегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кровинка Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє - 05 жовтня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцька Волинської області, зареєстрованого в тому АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, востаннє - 16 серпня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, звільненого 10 березня 2017 року після відбуття строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2022 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 11 березня 2020 року (дня взяття під варту), зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2020 року по 22 лютого 2023 року включно з розрахунку день за день.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання за цим вироком зараховане попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2022 року відбуте ним покарання за вироком від 17 жовтня 2019 року: період з 20 січня по 25 лютого 2020 року, та покарання, відбуте ним за вироком від 05 жовтня 2022 року: період з 08 серпня 2019 року по 19 січня 2020 року.

Суд вирішив питання щодо запобіжних заходів та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Також за вказаним вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду, 10 березня 2020 року близько 21:20 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які були в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в залі очікувань на другому поверсі залізничного вокзалу станції «Ковель», розташованого на АДРЕСА_4 , групою осіб, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, із ОСОБА_10 умисно завдали йому не менше 10 ударів руками по голові та тулубу, внаслідок чого заподіяли тяжкі тілесні ушкодження (за ознакою небезпеки для життя), легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження.

11 березня 2020 року о 22:30 у відділенні анестезіології з палатами для інтенсивної терапії Ковельської ЦРЛ настала смерть потерпілого ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми із субдуральними, субарахноїдальною та внутрішньомозковою гематомами із забоєм головного мозку та з розвитком набряку і набухання головного мозку.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року апеляційні скарги засуджених та захисників залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки залишаючи без задоволення його апеляційну скаргу, суд належним чином не мотивував свого рішення, не навів ґрунтовного аналізу доводів, викладених в апеляційній скарзі, та не надав на них відповідей, не зіставив наявних у провадженні доказів та не навів мотивів, з яких визнав доводи захисника такими, що не заслуговують на увагу і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, натомість фактично обмежився копіюванням мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд порушив приписи статей 22, 23, 94 КПК та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення медико-криміналістичної, повторної судово-медичної експертизи, обґрунтованого тим, що висновок судово-медичної експертизи від 30 квітня 2020 року № 47 є неповним та суперечливим. Цей висновок, зроблений з метою розмежування тілесних ушкоджень та визначення механізму їх заподіяння ОСОБА_7 , не містить посилання на дослідження відеозапису; не усуває протиріч між обвинуваченням і фактичними діями ОСОБА_7 ; містить посилання на виявлену рану внутрішньої поверхні правої стопи, яка могла утворитися від ударів кулаком чи падіння з висоти власного росту. Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 зазначив, що травми, небезпечні для життя, могли бути отримані й до конфлікту ОСОБА_10 із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте їх плинність, перебіг могли бути прискорені внаслідок отриманих ударів.

Крім того, суд не надав належної оцінки твердженням сторони захисту про отримання доказів у позапроцесуальний порядок, які були обґрунтовані тим, що вищевказаний висновок експерта містить посилання на медичну карту № 3383-197 стаціонарного хворого ОСОБА_10 , водночас відомостей про те, яким чином вона з лікарні потрапила до експерта, стороною захисту не виявлено.

Захисник указує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив його доводів щодо формулювання обставин, за якими здійснено відповідну кваліфікацію. Не надав належної оцінки показанням свідка про побиття потерпілого до конфлікту, а також показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , який наголошував, що після спливу значного проміжку часу теж заподіяв декілька ударів.

У касаційній скарзі також наведено доводи про недотримання апеляційним судом приписів статей 23, 94 у взаємозв`язку із ч. 3 ст. 404 КПК.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав викладені у касаційній скарзі доводи та просив її задовольнити.

Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила оскаржене судове рішення залишити без зміни.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Рішення судів попередніх інстанцій щодо ОСОБА_8 у касаційній скарзі не оспорюються, а тому суд касаційної інстанції не перевіряє їх обґрунтованості.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК.

За приписами ст. 370 вказаного Кодексу судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

За приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумніву. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК завданнями та загальними засадами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами сторони захисту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд надав належну оцінку твердженням сторони захисту про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень до конфлікту з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Апеляційний суд переконливо обґрунтував, чому ця версія сторони захисту, яка була предметом перевірки і судом першої інстанції, не знайшла свого підтвердження. За безпосереднім переглядом відеозапису цей суд описав динаміку відображених там подій: ОСОБА_8 привів ОСОБА_10 на місце, де стався конфлікт, і примусово посадив на сидіння, заподіяв перший концентрований удар потерпілому, а потім тілесні ушкодження почав спричиняти ОСОБА_7 ; обвинувачені були ініціаторами конфлікту. Зазначив також, що на відеозаписі та в протоколі огляду від 12 березня 2020 року зафіксовано завдання ОСОБА_7 численних ударів обома руками в корпус та голову потерпілого, за кілька секунд знову заподіяння ударів кулаками в голову ОСОБА_10 та одного удару кулаком у тулуб з лівого боку. Крім того, зафіксовано момент, як ОСОБА_7 тримає потерпілого за обличчя і не відпускає руку в районі горла, а далі, коли ОСОБА_12 відтягла ОСОБА_7 від потерпілого, він знову хапає ОСОБА_10 за одяг біля голови та, вирвавшись від ОСОБА_12 , заподіює підряд два сильних, розмашистих і концентрованих бокових ударів долонею лівої руки в праве вухо потерпілого.

Крім того вказав, що з відеозапису видно, що у ОСОБА_8 чітко проглядаються синці під очима, з чого зробив висновок, що за наявності тілесних ушкоджень у ділянці голови у ОСОБА_10 ушкодження теж було би помітно. Однак будь-яких тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_10 немає, тому вказані обставини спростовують можливість отримання тілесних ушкоджень до конфлікту з обвинуваченими.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 усвідомлював, що в результаті таких його дій потерпілий отримає тілесні ушкодження, при цьому продовжував заподіювати удари ОСОБА_10 , який навіть не чинив опору, а лише намагався закритися від ударів руками.

Указані вище обставини дали суду апеляційної інстанції обґрунтовані підстави вважати правильним висновок місцевого суду про те, що приєднання ОСОБА_7 до побиття потерпілого, заподіяння ним ударів у голову потерпілого після того, як по ній вже були завдані сильні удари ОСОБА_8 , свідчить, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 завдавали тяжких тілесних ушкоджень потерпілому в групі, обидва мали умисел на спричинення таких ушкоджень і в цьому випадку не має значення для кваліфікації їх дій, хто з них бив потерпілого сильніше, яку кількість ударів заподіяв кожен з них і в який спосіб: кулаком чи долонею. Шкода потерпілому завдана сукупними діями, які заподіяли спільний негативний результат, де відокремлена оцінка наслідків дій кожного з обвинувачених окремо поза межами спільного умислу не має кримінально-правового підґрунтя.

За таких обставин апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що показання обвинувачених, свідка ОСОБА_12 , а також дані, які містяться у протоколах огляду місця події від 11 березня 2020 року з додатками, протоколі огляду трупа від 12 березня 2020 року з додатками, протоколі огляду речей від 12 березня 2020 року з додатками, протоколі огляду речей від 24 березня 2020 року, постанові про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 12 березня 2020 року, постанові про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 24 березня 2020 року, протоколі огляду речей від 20 березня 2020 року, інших письмових доказах, відеозаписі, наданому прокурором, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_7 були вольовими та цілеспрямованими, заподіяні потерпілому удари в голову були значної сили, направлені як у голову, так і в його тіло, що вказує на умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть.

Безпідставними є доводи захисника про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив його доводів щодо неналежної оцінки місцевим судом показань свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що потерпілий був побитий до конфлікту, а також показань обвинуваченого ОСОБА_8 . Апеляційний суд надав оцінку таким доводам і зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання цих осіб, які в сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, а також узгоджуються з іншими наявними в матеріалах провадження доказами, серед яких показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказує на локалізацію заподіяних ним ударів потерпілому в голову та не заперечує, що між ним і потерпілим за вказаних у вироку місці й часі відбувся конфлікт.

Колегія суддів відхиляє викладені у касаційній скарзі доводи про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення медико-криміналістичної, повторної судово-медичної експертизи, в обґрунтування якого сторона захисту посилалась на те, що висновок експерта від 30 квітня 2020 року № 47 є неповним та суперечливим.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що зазначений висновок експерта підтверджує факт заподіяння обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 умисних тяжких тілесних ушкоджень, установлює факт настання смерті ОСОБА_10 від закритої черепно-мозкової травми з субдуральними, субарахноїдальною та внутрішньомозковою гематомами із забоєм головного мозку та з розвитком набряку й набухання головного мозку, з огляду на патоморфологічні й судово-гістологічні дані, а також наявність причинного зв`язку між отриманими потерпілим 10 березня 2020 року тілесними ушкодженнями та його смертю 11 березня 2020 року. Вказані тяжкі тілесні ушкодження, як вбачається з висновку експерта, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок ударів руками - кулаками людини.

Суд небезпідставно виходив із того, що вищевказаний висновок експерта не можна вважати неповним за тих обставин, що експерту не було надано для дослідження відеозапис події, на підставі якого він міг би розмежувати тілесні ушкодження та механізм їх заподіяння обвинуваченими.

У висновку експерт вказав на те, що не виключається можливість завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 за обставин, викладених в описовій частині постанови слідчого про проведення судово-медичної експертизи. Разом із тим експерт установив, що найбільш вірогідним є те, що ОСОБА_10 у момент заподіяння виявлених тілесних ушкоджень був повернутий лівою та правою скронево-тім`яно-потиличними ділянками до травмуючого предмета (предметів), і це узгоджується з відображеними на відеозаписі обставинами щодо розташування учасників конфлікту.

Свої висновки експерт повністю підтримав під час допиту в місцевому суді, де сторона захисту не була позбавлена можливості повною мірою реалізувати відповідні процесуальні права під час його допиту.

Серед іншого, суд апеляційної інстанції взяв до уваги та врахував під час оцінки доводів сторони захисту те, що експерт виявив тілесні ушкодження у вигляді рани внутрішньої поверхні правої стопи, гематоми із садном у проекції гребеня правої поздовжньої кістки - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; численні садна правої кисті та садно в проекції 3-го куприкового хребця - легкі тілесні ушкодження, які могли утворитись як від ударів тупим твердим предметом, так і від падіння з висоти власного росту на тверду поверхню, як з наданням тілу прискорення так і без нього; що у ходісудово-медичної експертизи (розтину трупа ОСОБА_10 ) будь- яких захворювань, які могли б вплинути на настання смерті останнього, не виявлено та встановлено, що по тілу ОСОБА_10 було завдано не менше 10 ударів.

Посилання захисника на те, що вказаний висновок експерта містить відомості про виявлену на внутрішній поверхні правої стопи рану, яка могла утворитися від ударів кулаком чи від падіння з висоти власного росту, є безґрунтовними, оскільки, як вмотивовано зазначив апеляційний суд, експертним дослідженням виключена можливість отримання потерпілим ОСОБА_10 травм голови під час падіння, як у ході конфлікту між обвинуваченими та потерпілим, так і після нього.

Під час допиту в суді першої інстанції експерт переконливо пояснив, як і з використанням яких даних та документів він провів експертизу, звідки ці дані й документи отримав. Стосовно медичної карти вказав, що, позаяк потерпілий помер у лікарні, разом із його тілом, яке надійшло для дослідження до експерта, надійшла медична карта стаціонарного хворого і, відповідно, експерт досліджував і тіло, і медичну карту. Експерт розмежував, які тілесні ушкодження від чого утворилися, зокрема якими саме тілесними ушкодженнями спричинена смерть потерпілого. Підстави для сумнівів у обґрунтованості висновку експерта відсутні.

За доводами касаційної скарги підстав для визнання висновку експерта недопустимим доказом колегія суддів не вбачає. Посилання сторони захисту на те, що матеріали справи не містять відомостей як саме медична карта № 3383-197 стаціонарного хворого ОСОБА_10 з лікарні потрапила до експерта є безпідставними.

Щодо доводів захисника про порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК колегія суддів виходить із такого.

Частиною ч. 3 ст. 404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про дослідження доказів, а саме відеозапису з камери відеоспостереження приміщення залу очікування на другому поверсі залізничного вокзалу станції «Ковель».

Апеляційний суд, розглянувши вказане клопотання, дійшов висновку, що обґрунтування повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання доказам апеляційним судом іншої юридичної оцінки, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні сторона захисту не навела і колегія суддів не встановила, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 572/843/17, згідно з якою сам собою факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року (справа № 537/984/20, провадження

№ 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів.

Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас незгода сторони захисту з показаннями свідків та письмовими доказами у справі не є підставою для повторного дослідження цих доказів. Під час апеляційного перегляду в суду не виникає обов`язку досліджувати докази з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-іншому не тлумачить доказів, досліджених у суді першої інстанції. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Переглядаючи в апеляційному порядку кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційний суд не встановив підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження. На переконання колегії суддів суду касаційної інстанції, зміст апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не давали суду апеляційної інстанції підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження.

З огляду на викладене доводи захисника про порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК є безпідставними.

Доводи захисника про нечіткість сформульованого обвинувачення в частині невідповідності кваліфікації фактичним обставинам кримінального провадження були перевірені і спростовані під час судового розгляду та апеляційного перегляду й не можуть бути предметом касаційного розгляду за приписами ст. 433 КПК.

Апеляційний суд надав умотивовані відповіді на доводи сторони захисту, навів належні аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, та належним чином мотивував свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотного порушення кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування чи зміни оскарженої ухвали апеляційного суду, за результатами касаційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись ч. 2 ст. 376, статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Судді: