Справа № 135/697/24
Провадження № 1-кс/135/201/24
У Х В А Л А

іменем України

30.05.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ладижин Вінницької області клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого слюсарем-сантехником на ТОВ «Вінницька птахофабрика» Філії «Переробний комплекс», раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

30.05.2024 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України у кримінальному провадженні № 0000104 від 28.05.2024.

2. Короткий виклад клопотання та позицій учасників судового провадження.

2.1. У клопотанні слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів.

На обґрунтування клопотання зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що в середині квітня 2024 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 та її малолітніми доньками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи з малолітньою ОСОБА_9 в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням. ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом ОСОБА_9 , в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_9 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, протиправно, у одній із кімнат квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сексуальне насильство, яке виразилось в оголенні статевих органів та грудей малолітньої ОСОБА_9 , їх мацанні та облизуванні язиком.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

28.05.2024 о 19 годині 45 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.05.2024 за вказаним вище фактом ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

З огляду на наведене вище, в клопотанні стверджувалось про наявність таких ризиків: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) спробувати знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на свідків чи інших учасників досудового розслідування у цьому ж кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні. Стосовно існування ризику, передбаченого п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначив, що досудове слідство тільки розпочате і можливо під час нього будуть вилучатись якісь речі, які мають значення для даного кримінального провадження. На даний час такі дії не проводились. Щодо того, які саме речі чи документи планується вилучати, на даний час сказати не може. Також уточнив, що «іншими учасниками учасників досудового розслідування» на яких може впливати підозрюваного, є безпосередньо потерпіла, яка є малолітньою особою, та з якою підозрюваний тривалий час мав відносини, а саме займався її вихованням, а тому може мати на неї вплив. Стосовно безпосередньої участі підозрюваного в опікунстві матері, то такий факт органом досудового розслідування не перевірявся, оскільки не було в розпорядженні відповідної інформації. Однак, на його думку, даний факт є суперечливим, оскільки підозрюваний та його матір проживають за різними адресами.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні, зазначивши, що не мав сексуальних стосунків з дитиною, а дитина любила його як батька. Він вважає, що його колишня співмешканка ОСОБА_7 його обмовила, щоб вигородити свого рідного брата, який, за її словами, сам вчиняв дії сексуального характеру щодо дитини. Також він вважає, що його обмовила бабуся дитини, ОСОБА_10 , яка має психічні проблеми та неодноразово лікувалась у психіатричній лікарні. Олійник стверджує, що саме під її впливом дитина також його обмовила.

Він підтвердив, що дійсно надав зізнавальні усні пояснення в органі поліції, які були записані з його слів і підписані ним. Однак, зазначає, що ці пояснення були надані під психологічним тиском з боку працівників поліції, які вказали йому, що говорити, і погрожували в разі відмови негайно відправити його до СІЗО. Поліцейські також обіцяли, що відпустять його, якщо він скаже те, що вони вимагають. Окрім того, він вказав, що на той час перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед цим вживав слабоалкогольні напої, що також могло вплинути на його зізнання. Він підтвердив, що фізичне насильство з боку працівників поліції не застосовувалося. За таких обставин він вважає, що просто обмовив себе, перебуваючи в шоковому стані під впливом зазначених обставин.

ОСОБА_11 підтвердив, що близько трьох років офіційно працює слюсарем-сантехніком на ТОВ «Вінницька птахофабрика». Також підтвердив, що проживає в АДРЕСА_1 . Він зазначив, що є офіційним опікуном своєї матері, ОСОБА_12 , яка визнана судом недієздатною. Він тривалий час, приблизно 8 років, доглядає за своєю матір`ю, неодноразово влаштовував її в лікувальні заклади. При цьому, у січні 2024 року він відвіз матір до с. Заозерне, де проживає його батько. Це було пов`язано з тим, що він почав проживати зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 та її дітьми в м. Ладижин. Він періодично їздив до с. Заозерне, щоб провідувати матір і наглядати за нею. ОСОБА_11 пояснив, що його нагляд полягає у контролюванні прийому таблеток матір`ю, які вона повинна приймати кожного дня вранці і ввечері. За його словами, матір може частково обслуговувати себе сама, наприклад, приготувати їжу. Коли він відсутній, нагляд за матір`ю фактично здійснює його батько, але ОСОБА_11 вказав, що його батько є безвідповідальною особою і зловживає алкоголем, тому не може на нього покладатися в питанні нагляду за матір`ю.

ОСОБА_11 також вказав, що з 8 травня 2024 року його співмешканка ОСОБА_13 разом з дітьми пішла від нього, і він проживає сам. Він зазначив, що під час спільного проживання у них виникали конфлікти через зловживання співмешканкою спиртними напоями, але він тілесних ушкоджень їй не спричиняв. На уточнююче запитання він відповів, що обставина, зазначена в письмових матеріалах клопотання про те, що він почав проживати з колишньою співмешканкою ОСОБА_7 та її малолітніми дітьми в м. Ладижин з кінця червня 2023 року, відповідає дійсності. Загалом він не заперечує щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання відмовити, вважає за доцільне застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місце проживання його матері. На його думку даний запобіжний захід слугувати дієвим запобіжником ризикам, на які посилається сторона обвинувачення в клопотанні. Крім того його підзахисний є офіційним опікуном над своєю матір`ю, яка визнана судом недієздатною. Також вважає, що за вказаних обставин, його підзахисний дійсно міг себе оговорити. Звертає увагу, що досліджені судом письмові пояснення свідків мають між собою деякі суперечності.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно із частиною 1 статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 176 КПК визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Також згідно із статтею 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частинами 1, 3 статті 183 КПК визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 7 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України щодо злочину, який спричинив загибель людини слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Згідно із частиною 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 статті 197 КПК визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

3.2. Слідчий суддя зазначає, що подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного відповідає формальним вимогам статті 184 КПК та його копія разом із доданими матеріалами надана підозрюваному 30.05.2024 о 11:00 відповідно до письмової розписки про отримання.

3.3. Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою певного кримінального правопорушення.

КПК України не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (наприклад, пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України в клопотанні та в судовому засіданні доводилась такими документами та поясненнями: рапортом чергового про реєстрацію від 28.05.2024; поясненням ОСОБА_4 від 28.05.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.05.2024 та відеозаписом до нього; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.05.2024; протоколом допиту малолітнього потерпілого від 29.05.2024; протоколом допиту ОСОБА_10 від 29.05.2024; висновком судово-медичної експертизи №391 від 29.05.2024; відеозаписом з камери спостереження кімнати прийому громадян відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області під час опитування ОСОБА_4 ; повідомленням про підозру від 29.05.2024.

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами та факт вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру 29.05.2024 (яке відповідає формальним вимогам статті 277 КПК та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278 КПК), дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та вважати обґрунтованою його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме: вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Слідчий суддя критично оцінює твердження підозрюваного про психологічний тиск з боку працівників поліції під час надання зізнавальних показів, а також про його безпорадний стан у цей час. Так, слідчим суддею безпосередньо було досліджено відеозапис відібрання пояснень у підозрюваного, на якому останній чітко, послідовно, в деталях, без будь-якого зовнішнього впливу, розповідає про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення. На цьому відеозаписі не зафіксовано будь-яких дій фізичного або психологічного впливу з боку працівників поліції стосовно підозрюваного, спрямованих на спонукання його до надання пояснень. Поведінка самого підозрюваного, зафіксована на відео, на думку слідчого судді, відповідає поведінці звичайної людини і не дає підстав припускати, що він перебував у безпорадному стані.

Крім того, стороною захисту не надано жодних доказів звернення до відповідних органів з заявами про неправомірні дії працівників поліції. Ці показання були оцінені слідчим суддею у взаємозв`язку з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення для обґрунтування підозри. За таких обставин слідчий суддя сприймає твердження підозрюваного як позицію захисту, дану з метою уникнення відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

3.4. Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

3.4.1. Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України) в клопотанні обґрунтовувався такими твердженнями: « ОСОБА_4 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності переховуватиметься від органу досудового розслідування, суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_4 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу».

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу.

Дані обставини сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

До того ж, що є важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини слідчий суддя, вважає доведеним ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, особливо в умовах воєнного стану.

3.4.2. Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України) в клопотанні обґрунтовувався таким: «Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчі дії не завершені. Допитана в якості свідка його співмешканка ОСОБА_7 боїться за своє життя та здоров`я, так як були випадки нанесення їй тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим ОСОБА_4 може впливати на неї, з метою зміни показів для уникнення від кримінальної відповідальності».

Слідчий суддя зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто, ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Крім того, слідчий суддя враховує, що свідок ОСОБА_7 у своїх письмових показах зазначає про неодноразові факти вчинення підозрюваним стосовно неї насильницьких дій.

Також слідчий суддя бере до уваги, що потерпіла є малолітньою особою, з якою підозрюваний тривалий час перебував у близьких відносинах, займався її вихованням, а тому враховуючи її вік, може вплинути на неї.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик незаконного впливу підозрюваного на таких осіб, враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення та надані до нього матеріали, що обґрунтовують підозру, оскільки з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний, якому відоме місце проживання свідків та потерпілої, яка є малолітньою особою, може здійснювати вплив на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані органом досудового розслідування та/або судом з метою зміни чи відмови від наданих ними показань.

3.4.3. Крім того, в клопотанні стверджувалось про наявність і такого ризику, як: спроба знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Натомість в клопотанні слідчий просто констатує наявність вказаного ризику без належного обґрунтування. Під час судового розгляду прокурор також не навів належного обґрунтування на наявність вказаного ризику.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п.п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.5. Оцінивши в сукупності всі обставини на підставі наявних матеріалів, заслухавши прокурора, підозрюваного, його захисника, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, двох доведених ризиків (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також обставин, що характеризують підозрюваного, зокрема, його минулу поведінку, раніше не судимий, відсутність компрометуючих обставин за місцем проживання, не одружений, працюючий, відсутність на утриманні неповнолітніх дітей, не має власного житла, що свідчить про відсутність в нього соціальних стримуючих чинників та які б переважали існуючі ризики, слідчий суддя вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатен достатнім чином забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 і виконання ним процесуальних обов`язків.

При цьому слідчий суддя дає оцінку тому факту, що підозрюваний є офіційним опікуном над своєю матір`ю. Так, згідно з рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.09.2023 (справа № 135/318/23) матір ОСОБА_4 - ОСОБА_12 визнано недієздатною та призначено ОСОБА_4 опікуном недієздатної ОСОБА_12 . Визначено строк дії рішення два роки з моменту набрання рішенням законної сили. Вказане рішення суду набрало законної сили 26.10.2023, тобто на момент розгляду клопотання воно діє. Однак, аналізуючи викладені вище покази підозрюваного з цього приводу слідчий суддя приходить до висновку, що підозрюваний, надавши перевагу власним інтересам на особисте життя, вже тривалий час фактично самоусунувся від виконання своїх опікунських обов`язків, завізши матір до іншого населеного пункту та залишивши її під наглядом свого батька, якому надає негативну характеристику. При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що у вказаному рішенні констатовано « ОСОБА_12 страждає на стійкий психічний розлад, внаслідок чого позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними». Вказані поведінка та інтереси підозрюваного, на думку слідчого судді взагалі суперечать інтересам матері, яка потребує опіки та свідчать лише про те, що останній взагалі не може бути опікуном та підлягає звільненню від своїх обов`язків шляхом заміни в аспекті норм відповідного законодавства. За таких обставин факт опікунства підозрюваного не має преюдиційного значення для слідчого судді при вирішення питання обрання запобіжного заходу.

Так, слідчий суддя розглядаючи доводи підозрюваного про доцільність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу зауважує на обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення та відсутність в нього соціальних стримуючих чинників, які не заслуговують на довіру слідчого судді та свідчить про існування наведених ризиків.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Інші твердження сторони захисту не підкріплені відповідними доказами, а тому вони не беруться до уваги.

3.6. Вирішуючи питання про визначення розміру застави слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, вчинених стосовно особи, яка не досягла чотирнадцяти років, а тому, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя в даному випадку вважає за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-198, 309, 369-372, 376, 532 КПК, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4 ст. 153 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 28.05.2024 до 26.07.2024 включно.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду прокурором, підозрюваним, захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя