Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Рівне

Справа № 158/1953/23

Провадження № 11-кп/4815/175/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000145 від 08 травня 2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ківерці Волинська область, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працюючого машиністом водопостачання відокремленого підрозділу «Рівненська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 07 травня 2023 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел на порушення недоторканості житла, всупереч волі законного володільця ОСОБА_9 та без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав і в порушення встановленого законом порядку, діючи умисно, протиправно, шляхом пошкодження замка дверей, незаконно проник у приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував у володінні і користуванні ОСОБА_9 .

В результаті зазначених протиправних дій, ОСОБА_6 порушив вимоги ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, ст. 12 Загальної декларації прав людини, відповідно до якої ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість його житла, ст. 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, відповідно до якого ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного посягання на недоторканість його житла, ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого житла, тобто незаконно проник до житла особи, порушивши його недоторканість.

Крім цього, ОСОБА_6 , 07 травня 2023 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на грунті ревнощів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс не менше двох ударів невстановленим тупим, металевим предметом в ділянку голови своєї колишньої дружини ОСОБА_9 (у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), в той час коли остання відпочивала на ліжку, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, ОСОБА_6 , 07 травня 2023 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на грунті ревнощів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс не менше трьох ударів невстановленим тупим, металевим предметом в ділянку голови та лівої верхньої кінцівки співмешканцю своєї колишньої дружини ОСОБА_9 ОСОБА_10 , в той час коли останній відпочивав на ліжку, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає, що судом не вмотивовано, з яких підстав суд призначив обвинуваченому більш суворий вид покарання з числа передбачених покарань за ч.2 ст. 125 КК України і чому менш суворий вид покарання не буде достатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку захисника, з огляду на встановлені досудовим розслідуванням та в ході судового розгляду обставини вчиненого, поведінку обвинуваченого до і після вчинення кримінального правопорушення, призначене покарання не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винної особи внаслідок суворості.

Просить вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання. Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за скоєне кримінальне правопорушення у виді штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілих, прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції судовий розгляд даного кримінального провадження відбувся у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України з дотримання вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла, за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в апеляційній скарзі не оскаржується і, відповідно, апеляційною інстанцією вирок суду в цій частині не перевіряється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання за ч.2 ст. 125 КК України та, відповідно, остаточного покарання, є слушними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст.65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що інкриміновані кримінальні правопорушення обвинуваченому згідно ст. 12 КК України класифікуються як кримінальні проступки, дані про особу обвинуваченого щодо відсутності скарг на його поведінку за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, обставини, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо колишньої дружини, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у відповідних розмірах, що і не оскаржується в апеляційній скарзі сторони захисту, а за ч.2 ст. 125 у виді обмеження волі, з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді обмеження волі на відповідний строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкцій частин статей за інкриміновані злочини.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки встановленим обставинам у їх сукупності та не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні відносно обвинуваченого менш суворого заходу примусу, передбаченого санкцією ч.2 ст. 125 КК України.

Додержання загальних засад призначення покарання, вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч.2 ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що указаних вимог закону суд не дотримався.

Основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканність має вищу цінність.

З огляду на викладене, колегія суддів, бере до уваги встановлені судом першої інстанції обставини у їх сукупності, зокрема, і обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх характер, на що наголошує представник потерпілих, та встановлені обставини при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, а саме: ступінь тяжкості умисних кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, а також проти особистих прав і свобод людини і громадянина, які відносяться до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, стан здоров`я обвинуваченого, який потребує постійного прийняття медичних препаратів під наглядом лікарів і періодичного обстеження у зв`язку з перенесеною та наявною хворобами, добровільно сплачує аліменти на двох дітей, 2007 та 2012 років народження, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. Враховуючі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу у відповідному розмірі, наближеному до максимального з призначенням остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

-за ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3