Справа № 175/8806/23
Провадження № 1-кп/175/537/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції в судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0004316 від 14.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата, навідника 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 16 десантно-штурмової роти 4 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, В С Т А Н О В И В:

28.10.2023 о 10:50, тобто в умовах воєнного стану, в м. Краматорську Донецької області старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 , який є начальником за посадою та військовим званням для навідника 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 16 десантно-штурмової роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , доведено до останнього бойове розпорядження (наказ) командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 27.10.2023 № 5202/БР/дск здійснити переміщення з району зосередження АДРЕСА_3 за визначеним маршрутом, та приступити до охорони та оборони бойової позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поблизу АДРЕСА_4 із завданням не допустити прориву противника, із терміном готовності з отриманням бойового розпорядження.

При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_4 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28.10.2023 приблизно о 10:50, тобто в умовах воєнного стану, знаходячись у АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, доведений йому старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

05.06.2024 між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та погодився на призначення йому узгодженого покарання, на підставі ст. 69, 58 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком 2 роки, із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20%.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 05.06.2024 сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, обвинувачений беззастережно визнав свою вину.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесено до категорії тяжких злочинів.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, відповідно до ст.ст. 473, 476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч. 4, 5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується з призначенням узгодженого покарання.

Правова кваліфікація злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, є правильною.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї вини, бажання продовжувати проходження військової служби та здійснювати захист Вітчизни.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню дитину, на теперішній час проходить військову службу, характеризується в цілому задовільно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, враховуючи конкретні обставини справи, в цілому задовільну характеристику особи обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, притягається вперше до кримінальної відповідальності, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину та відсутності обставин, які обтяжують покарання, та наявність кількох обставин, які його пом`якшують, суд дійшов висновку, що всі ці обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, і у відношенні обвинуваченого можливо застосувати положення статті 69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України та виходячи з положень ст. 58 КК України, суд вважає за можливе замість покарання у виді позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі судового засідання, у зв`язку із засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, згідно ч.1 ст.377 КПК України .

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,468,469,473-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 05.06.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0004316 від 14.11.2023.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 два роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, та звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суді, у зв`язку із засудженням до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 28 жовтня 2023 по 27 червня 2024, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий суддя ОСОБА_1