Справа № 404/4763/24
Номер провадження 1-кп/404/229/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в залі суду кримінальне провадження №00003526 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працює в КП «Електротранс», на посаді муляра, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого в КП «Електротранс» на посаді лицювальника-плиточника, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ :

16.12.2023 року близько 06.00 години, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_3 ,разом із своїм товаришем ОСОБА_4 перебували на території Залізничного вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де на капоті транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого являється потерпілий ОСОБА_6 , побачили тактичну сумку, чорного кольору, залишену потерпілим без нагляду та в цей час у останніх виник спільний злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діючи з єдиним умислом, перебуваючи за вищевказаною адресою розуміючи, що всередині сумки можуть знаходитися цінні речі, впевнившись в тому, що за ними ніхто не спостерігає та їх злочинні дії не будуть помічені, діючи умисно,за попередньою змовою групи осіб, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрали тактичну сумку, чорного кольору, яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, в середині якої на момент крадіжки знаходилися грошові кошти в розмірі 2880 гривень, посвідчення Учасника бойових дій № НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я потерпілого ОСОБА_6 ., ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_7 , павербанк «4Smarts», чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1012/24-27 від 21.05.2024 року становить 449 гривень 10 копійок, банківська картка для виплат АТ «Приватбанк» № НОМЕР_8 , якою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розрахувалися в магазинах на загальну суму 581 гривень 50 копійок, банківська картка АТ «Універсал банк» № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_8 якою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розрахувалися в магазинах на загальну суму 607 гривень 40 копійок, банківська картка «Ізібанк» № НОМЕР_10 та банківська картка «Спортбанку» № НОМЕР_11 , які належать потерпілому ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на загальну суму 4518 гривень 00 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Крім того, 16.12.2023 року близько 06.00 години, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_3 , перебував на території Залізничного вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де на капоті транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого являється потерпілий ОСОБА_6 , таємно викрав тактичну сумку, чорного кольору в якій знаходились грошові кошти в сумі 2880 грн., павербанк «4Smarts», чорного кольору, документи та банківські картки які належать потерпілому ОСОБА_6 .

В подальшому, у ОСОБА_3 виник єдиний умисел направлений на викрадення та привласнення офіційного документуіз корисливих мотивів, а саме банківської картки для виплат АТ «Приватбанк» № НОМЕР_8 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 ізвикраденоїтактичної сумки чорного кольору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 перебуваючи за вищевказаною адресою, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що викрадена ним банківська картка належить іншій особі, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на викрадення та привласнення офіційного документу, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, привласнив вищевказану картку, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином потерпілого ОСОБА_6 , можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив викрадення та привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 357 КК України.

Крім того, 16.12.2023 року близько 06.00 години, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_4 , перебував на території Залізничного вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де на капоті транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого являється потерпілий ОСОБА_6 , таємно викрав тактичну сумку, чорного кольору в якій знаходились грошові кошти в сумі 2880 грн., павербанк «4Smarts», чорного кольору, документи та банківські картки які належать потерпілому ОСОБА_6 .

В подальшому, у ОСОБА_4 виник єдиний умисел направлений на викрадення та привласнення офіційного документуіз корисливих мотивів, а саме банківської картки для виплат АТ «Універсал банк» № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_6 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 із викраденої тактичної сумки чорного кольору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи за вищевказаною адресою,не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що викрадена ним банківська картка належить іншій особі, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на викрадення та привласнення офіційного документу, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, привласнив вищевказану картку, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином потерпілого ОСОБА_6 , можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив викрадення та привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 357 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, показав про обставини вчинення кримінальних правопорушень, згідно з якими він разом з ОСОБА_4 16.12.2023 року перебували на Залізничному вокзалі по АДРЕСА_3 , де побачили на капоті автомобіля сумку, в якій знаходились грошові кошти, банківські картки, документи, які в подальшому викрали та карткою розраховувались в магазинах. Повністю визнає вину, погоджується з кваліфікацією його дій, зазначає, що розкаюється у вчиненому.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, показав про обставини вчинення кримінальних правопорушень, згідно з якими він разом з ОСОБА_3 16.12.2023 року перебували на Залізничному вокзалі по АДРЕСА_3 , де побачили на капоті автомобіля сумку, в якій знаходились грошові кошти, банківські картки, документи, які в подальшому викрали та карткою розраховувались в магазинах. Повністю визнає вину, погоджується з кваліфікацією його дій, зазначає, що розкаюється у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у повному обсязі визнають свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що інші учасники, також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану; за ч.1 ст. 357 КК України як викрадення і привласнення офіційного документу вчинене з корисливих мотивів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є закінченим умисним тяжким злочином та кримінальним проступком, особу винного, який працює, осудний, не одружений, не перебуває на обліку в лікарнях, раніше не судимий.

До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив умисний закінчений тяжкий злочин та кримінальний проступок, повністю визнав вину у вчинених правопорушеннях, працює, раніше не судимий, не одружений, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу, остаточний розмір якого визначає відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, є особою похилого віку, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є закінченим умисним тяжким злочином та кримінальним проступком, особу винного, який працює, осудний, не одружений, не перебуває на обліку в лікарнях, раніше не судимий.

До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив умисний закінчений тяжкий злочин та кримінальний проступок, повністю визнав вину у вчинених правопорушеннях, працює, раніше не судимий, не одружений, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 у разі призначення йому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу, остаточний розмір якого визначає відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, є особою похилого віку, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.

Крім того, при призначенні покарання суд враховую практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання обвинувачених за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинувачених 1188 грн. 90 коп. на відшкодування майнової шкоди та 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки визнані обвинуваченими.

Із врахуванням доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочину та відповідно до положень ст.1166 ЦК України, згідно з якими потерпілий має право вимагати відшкодувати майнову шкоду позовні вимоги потерпілого до обвинувачених в частині відшкодування майнової шкоди в загальному розмірі 1188 грн. 90 коп. підлягають задоволенню.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до обвинувачених в частині вимог про стягнення з останніх 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, який визнали обвинувачені, суд керуються наступним.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідного до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення та порушенням нормального ритму життя потерпілого, з огляду на всі істотні обставини справи буде повне задоволення позовних вимог потерпілого, згідно з якими необхідно стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 4000 гривень.

Запобіжні заходи обвинуваченим не обиралися.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази: посвідчення учасника бойових дій, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 ,тактична сумка чорного кольору, 4 банківські картки, грошові кошти в сумі 2880 грн., павербанк, пакет з продуктами харчування залишити потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 757 грн. 28 коп. з кожного.

Цивільний позов потерпілого до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1 188,90 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 4 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Згідно зі ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Кіровському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя Кіровського районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1