ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 748/479/20

провадження № 51-2509км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000269 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб та спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень і засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів.

Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 2199 грн витрачених КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» на лікування потерпілої ОСОБА_7 .

Районний суд установив, що ОСОБА_6 19 грудня 2018 року о 12:20 керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» р. н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою «Чернігів-Мена-Сосниця-Грем`яч» у напрямку м. Мени на 28 км + 600 м цієї дороги порушив п. 2.3 (б), 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та виїхав на смугу зустрічного руху де зіткнувся з автомобілем «ВАЗ 21101-606» р. н. НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21101-606» р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 та пасажир ОСОБА_9 загинули на місці події, а пасажирці автомобіля «ВАЗ 2107» р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 було спричинено тяжких тілесних ушкоджень.

Верховний Суд постановою від 16 лютого 2023 року скасував вирок Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 і призначив новий розгляд у цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (не застосування додаткового покарання).

При новому розгляді Чернігівський апеляційний суд 09 травня 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті судове рішення залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити оскаржуваний вирок через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при ухваленні вироку апеляційний суд не дотримався вимог статей 50, 65 КК, не взяв до уваги пом`якшуючих обставин та позитивних даних про його особу і призначив йому фактично максимальний розмір покарання, передбачений санкцією кримінального закону за вчинене правопорушення, яке, на його думку, є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що суд не врахував належним чином те, що потерпілі не мають до нього жодних претензій, оскільки шкоду їм відшкодовано в повному обсязі. Акцентує увагу на тому, що поза увагою цього суду залишилось те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, в результаті ДТП також отримав тяжких тілесних ушкоджень і визнаний особою з інвалідністю 2 групи.

Відтак вважає, що рішення апеляційного суду не є належним чином обґрунтованим та вмотивованим й таким, що відповідає вимогам статей 370, 374 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржуване рішення без зміни.

Інших учасників було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак вони у судове засідання не прибули і в письмових заявах просили розглянути касаційну скаргу без їхньої участі.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій засудженим у касаційній не оспорюються.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги і вправі вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Твердження засудженого в касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу через суворість Суд вважає безпідставними.

Як уже зазначалось вище, постановлені у справі судові рішення уже переглядалися Верховним Судом.

Згідно з вимогами ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

За приписами статей 404 та 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, а у разі необхідності й шляхом повторного дослідження доказів.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК цей суд зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У своїй апеляційній скарзі прокурор зазначав про невідповідність призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_6 загальним засадам призначення покарання, оскільки поза увагою цього суду залишились фактичні обставини вчинення злочину, а саме характер допущених ним порушень вимог ПДР, в результаті яких загинуло дві особи. Акцентував, що будучи позбавленим права керувати транспортними засобами (постанова суду від 14.11.2018) ОСОБА_10 майже через місяць вчинив смертельну ДТП.

Стороною захисту вирок оскаржувався з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недопустимості доказів та недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд апеляційної інстанції погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, а доводи сторони захисту вважав необґрунтованими, такими, що суперечать встановленим обставинам справи та дослідженим у змагальному процесі доказам і їх відхилив.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. При його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій та даним про особу засудженого.

За приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема й ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Приймаючи рішення про скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалення нового вироку апеляційний суд вказав на те, що при призначенні покарання засудженому місцевий суд не врахував повністю всіх обставин справи, зокрема: заперечення винуватості й те, що будучи позбавленим права керувати транспортними засобами засуджений сів за кермо та порушив вимоги ПДР, що призвело до загибелі кількох осіб.

Тому апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги прокурора щодо м`якості покарання призначеного засудженому судом першої інстанції та призначив покарання в розмірі, який передбачений санкцією кримінального закону за вчинене ним правопорушення.

Обставини, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, а саме дані про його особу (до кримінальної відповідальності притягується вперше), висновок органу пробації (низький ризик вчинення нових злочинів, перевиховання можливе без позбавлення волі), за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю IIгрупи, добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_11 , позицію потерпілих щодо міри покарання, були враховані та не спростовують правильність висновків наведених у вироку апеляційного суду.

Призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого правопорушення та є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і не суперечить вимогам статей 65-67 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Вирок апеляційного суду є законним та обґрунтованим і за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 374 та 420 КПК.

Під час касаційної перевірки цього рішення судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вказаного вироку, а тому підстав для задоволення касаційної скарги Суд не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Залишити без задоволення касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , а вирок Чернігівського апеляційного суду від 09 травня 2023 року щодо нього без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3