Провадження №1-кп/638/1140/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001269 від 03.11.2023 у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої у м. Харків, громадянки України, українки, з вищою освітою, не одруженої, не військовозобов`язаної, самозайнятої особи-ФОП, раніше не судимої, яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підсудної ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Підсудна ОСОБА_3 02 листопада 2023 року, близько 13 години 39 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по майданчику для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС», розташованого за адресою : АДРЕСА_2 .

Під час руху, підсудна ОСОБА_3 , діючи необережно, внаслідок неуважності та безпечності, під час виконання маневру повороту ліворуч, не переконалась у безпечності маневру, тобто що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надала перевагу пішоходу ОСОБА_8 , яка рухалась по проїзній частині у зустрічному напрямку, чим грубо порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України згідно з яким:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час рухалась в напрямку автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням підсудної ОСОБА_3 , по проїзній частині майданчику для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС».

Внаслідок зазначених необережних протиправних дій підсудної ОСОБА_3 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та скоєння наїзду транспортного засобу під керуванням підсудної ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_8 , останньої було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а саме : важка тупа закрита черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, перелом кісток склепіння та основи черепа і забою головного мозку, що у своєї течії ускладнилися набряком - набряканням головного мозку із дислокацією стовбуру головного мозку, від яких пішохід ОСОБА_8 15 листопада 2023 року померла в лікарняному закладі. Вказані тілесні ушкодження отримані ОСОБА_8 внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в причинному зв`язку з настанням її смерті.

Порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, підсудною ОСОБА_3 , перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме у вигляді заподіяння пішоходу ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, для запобігання настання яких у підсудної ОСОБА_3 не було перешкод технічного характеру в разі виконання нею вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України визнала повністю та показала, що за обставин зазначених в обвинувальному акті, вона 02.11.2023 керувала належним її технічно справним автомобілем марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який залишила на майданчику для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС», розташованого по вул. 23 Серпня у м. Харкові та пішла до торгівельного центру. Близько 14:00 години зазначеного дня, вона повернулась до автомобіля, сіла за кермо, завела двигун, почала рух, включила лівий покажчик повороту, впевнившись в безпеці маневру для інших учасників дорожнього руху, плавно виконуючи маневр повороту ліворуч, і як потім з`ясувалось, здійснила наїзд лівою передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , яка зненацька опинилась перед її автомобілем. Від поштовху ОСОБА_8 впала на проїзну частину майданчику. Після чого вона зупинила автомобіль, попрохала охоронця майданчика викликами карету швидкої медичної допомоги та поліцію. Швидкість автомобіля була близько 10 кілометрів на годину, а тому поштовху вона не відчула, однак на жаль від якого ОСОБА_8 впала на асфальт та отримала тілесні ушкодження. Перед наїздом вона ОСОБА_8 не бачила, хоча і не відволікалась від керування автомобілем. Під час виконання маневру повороту вона з лівої сторони від автомобіля побачила якийсь рух і зразу же зупинила автомобіль та виявила на проїзної частині ОСОБА_8 . Під час перебування ОСОБА_8 у лікарні вона неодноразово її відвідувала, цікавилась станом її здоров`я, добровільно, у повному обсязі відшкодувала потерпілому витрати на лікування ОСОБА_8 , а згодом і витрати на її поховання. Крім того, вона зверталась до потерпілого з пропозицією добровільно відшкодувати заподіяну моральну шкоду, однак потерпілий відмовився її прийняти у зв`язку з тим, що його не влаштовував розмір запропонованого відшкодування. Під час вчинення злочину перебувала у тверезому стані, розуміє, що свідомо порушила ПДР України, допустила недбалість, внаслідок якої потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, що привело до її смерті. Свою вину визнає повністю, щиро кається у скоєному. Цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди визнає частково, так як вважає заявлений потерпілим розмір позову завеликим, суму відшкодування просить визначити а розсуд суду, розмір витрат потерпілого ОСОБА_6 на правову допомогу, також просить визначити на розсуд суду.

Суд вважає, що вина підсудної ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, крім визнання нею своєї вини, в повному обсязі доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що загибла внаслідок ДТП ОСОБА_8 є його матір`ю, з якою перед зазначеними подіями він разом мешкав однією родиною. Підсудна ОСОБА_3 раніше відома йому не була. Очевидцем подій та обставин заподіяння матері внаслідок ДТП тілесних ушкоджень він не був. 02.11.2023 йому зателефонував лікар швидкої допомоги та повідомив, що його матір товкнув автомобіль, внаслідок чого, у зв`язку з отриманням травми голови, мати госпіталізована до лікарняного закладу. Прибувши до лікарняного закладу він з`ясував, що мати перебуває у тяжкому, несвідомому стані. Під час перебування матері у лікарні, декілька разів приходила ОСОБА_3 , яка запропонувала та в добровільному порядку компенсувала йому всі витрати на придбання необхідних та призначених матері медичних препаратів. Від отриманих ушкоджень мати померла 15.11.2023. Всі його витрати на поховання матері були компенсовані ОСОБА_3 . Зазначені матеріальні витрати станом на 11.12.2023 ОСОБА_3 компенсувала йому у повному обсязі, а саме близько 56000 гривен на лікування та 100000 гривен на поховання. При цьому, ОСОБА_3 у добровільному порядку пропонувала йому загальну компенсацію у сумі 180000 гривен, однак він від зазначеної пропозиції відмовився, так як вважає, що внаслідок смерті матері йому заподіяна моральна шкода у сумі 5000000 гривен, яку він и просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 , а також понесені витрати на отримання правової допомоги. З приводу обставин ДТП він з ОСОБА_3 не спілкувався. Просить суд визначити підсудної ОСОБА_3 за скоєне максимальну міру кримінального покарання.

Також, вина підсудної ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, підтверджується наступними дослідженими у судовому засіданні доказами :

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.11.2023, додатків до нього : ілюстративної фототаблиці та схеми до протоколу, відповідно до яких встановлені обставини та місце ДТП, а саме майданчик для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розташування транспортного засобу - автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким 02.11.2023 під час вчиненням ДТП керувала підсудна ОСОБА_3 , та на якому після ДТП відсутні будь-які механічні ушкодження. (а.с.а.с. 80-94);

Вказані у протоколі огляду місця ДТП та додатках до нього відомості підтверджують встановлені судом обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу відповідає наданим суду показанням підсудної ОСОБА_3

- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 03.11.2023, відповідно до якого, виявлений під час огляду місця події 02.11.2023 автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню, та передано на відповідальне зберігання власнику транспортного засобу - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_3 та відповідна збережена розписка. (а.с.а.с. 95, 96, 98);

- протоколом огляду відеозапису від 04.11.2023, відповідно до якого був оглянутий USB-флеш накопичувач фірми «Verbatim», який було добровільно надано начальним СБ ТЦ «КЛАСС» на вимогу уповноваженої особи СУ ГУНП в Х/О, та переглянутий розташований на ньому відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих в районі майданчику для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС», за адресою : АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано події, які мали місце 02.11.2023 в період часу з 13:38:45 години по 13:39:10 години, а саме обставини вчинення підсудною ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.а.с. 100-102);

Відеозапис, який міститься на вказаному USB-флеш накопичувачі фірми «Verbatim» був переглянутий та досліджений у судовому засіданні, яким встановлено, що дослідженою інформацією, яка зафіксована камерами зовнішнього відеоспостереження, розташованих в районі майданчику для паркування транспортних засобів ТЦ «КЛАСС», за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 13:38:45 години по 13:39:10 години 02.11.2023 підтверджується перебування підсудної ОСОБА_3 за кермом автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , місце розташування автомобіля, початок та напрямок його руху, напрямок руху ОСОБА_8 , контакт останньої з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 , під час його руху, наступне падіння ОСОБА_8 на асфальтове покриття майданчику, та зупинка автомобіля.

При цьому, з зазначеного відеозапису вбачається, що у момент часу 13:38:46 години ОСОБА_8 виходить із-за припаркованого на майданчику автомобіля та рухається в бік до автомобіля під керування ОСОБА_3 ; у момент часу 13:39:01 автомобіль під керування ОСОБА_3 починає повільно рухатися вперед з місця для паркування, в цей же час ОСОБА_8 продовжує рух в бік вказаного автомобіля; далі, відбувається взаємне зближення автомобіля під керуванням ОСОБА_3 з пішоходом ОСОБА_8 і у момент часу 13:39:08 години, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 починає виконувати маневр повороту ліворуч в бік пішохода ОСОБА_8 , яка в цей же момент часу, несподівано змінює свій напрямок руху праворуч; у момент часу 13:39:10 автомобіль під керуванням ОСОБА_3 своєю передньою лівою частиною здійснює наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка зникає з поля зору. (а.с. 179);

Вказаною інформацією, яка міститься на зазначеному електронному носії USB-флеш накопичувачі фірми «Verbatim» підтверджуються встановлені судом обставини щодо місця та обставин дорожньо-транспортної пригоди, розташування на проїзній частині автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_8 , напрямок руху автомобіля та пішохода назустріч один одному, виконання маневру автомобіля та несподіваної зміни напрямку руку у бік автомобіля пішоходом ОСОБА_8 та наїзду на неї автомобіля, що в свою чергу відповідає наданим суду показанням підсудної ОСОБА_3 .

При цьому суд зазначає, що дії підсудної ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_8 у вказаній дорожній обстановці та обставини, які передували вчиненню зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, які відображені на вищезазначеному USB-флеш накопичувачі, свідчать про грубе порушення підсудною ОСОБА_3 приписів п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а також про грубу необережність пішохода ОСОБА_8 внаслідок несподіваної зміни напрямку руху у бік автомобіля ОСОБА_3 , який перебував у зоні видимості потерпілої, що однак не впливає на кваліфікацію дій підсудної ОСОБА_3 за інкримінованою її нормою КК України, та не звільняє її, як водія транспортного засобу, від виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У судовому засіданні підсудна ОСОБА_3 пояснила, що на переглянутому відеозаписі зафіксовані події, які мали місце 02.11.2023 на майданчику для паркування транспортних засобів біля ТЦ «КЛАСС», які передували та відбувались під час вчинення нею дорожньо-транспортної пригоди.

- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 03.11.2023, відповідно до якого, USB-флеш накопичувач фірми «Verbatim», з відеозаписом фіксації скоєння підсудною ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.11.2023, який було добровільно надано начальним СБ ТЦ «КЛАСС» на вимогу уповноваженої особи СУ ГУНП в Х/О було визнано речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню, з збереженням в матеріалах кримінального провадження. (а.с.а.с. 97, 99, 179);

- висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-23/25441-ІТ від 16.11.2023, відповідно до якого на момент експертного огляду та до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.11.2023, робоча гальмова система, ходова частина та рульове керування автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала підсудна ОСОБА_3 за вказаних обставин, знаходились в працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які могли б впливати на їхні вихідні параметри. (а.с.а.с. 112-122);

- висновком комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-23/25978 від 27.11.2023, відповідно до якого у відеограмах файлів «02.11.23.mp4» та «02.11.23.mp4», зафіксованих на USB-флеш накопичувачі фірми «Verbatim», з відеозаписом фіксації скоєння підсудною ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.11.2023, ознак монтування не виявлено. Місце наїзду автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала підсудна ОСОБА_3 за вказаних обставин, на пішохода ОСОБА_8 розташовувалось на відстані приблизно 43,5 метрів від краю заїзду на територію майданчику для паркування автомобілів торгівельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та на відстані приблизно 6 метрів від краю будинку АДРЕСА_3 . У даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання події для водія автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 визначалась виконанням нею вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. (а.с.а.с. 127-139);

- висновком судово-медичної експертизи № 12-17/375-А/23 від 29.11.2023, відповідно до якого при судово-медичному обстеженні трупа потерпілої ОСОБА_8 , було встановлено, що останньої у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 02.11.2023 при вищезазначених обставинах, були заподіяні тілесні ушкодження, а саме : важка тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді у вигляді синця на тлі травматичної припухлості із крововиливом у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній ділянці, перелому кісток зведення та основи черепа зліва, пластинчатого епідурального крововиливу в області проекції лівої скроневої та потиличної кістки зліва (над твердою мозковою оболонкою), двобічного субдурального крововиливу із заходом у міжпівкульну щілину (під твердою мозковою оболонкою), а також забою головного мозку із утворенням вогнищ контузії в полюсному відділі обох лобних часток головного мозку на тлі субарахноїдального крововиливу та субарахноїдального крововиливу на обох півкулях мозочку (під м`яку мозкову оболонку); синець на шкірі правого стегна по заднє-зовнішній поверхні, синець по переднє-зовнішній поверхні лівої гомілки, синець в області лівого ліктя із захватом плеча по заднє-зовнішній поверхні та ліктьовій поверхні лівого передпліччя, а також саднення по переднє-внутрішній поверхні правої гомілки.

За механізмом: вищевказані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу в швидкій послідовності від ударної травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, і могли утворитися в результаті зіткнення рухомого транспортного засобу із пішоходом в результаті дорожньо-транспортної події, яке мало місце 02.11.2023, при обставинах на які вказано в постанові слідчого.

Достовірно встановити в якому положенні знаходилася ОСОБА_8 в момент отримання комплексу ушкоджень, по наявним судово-медичним даним не представляється можливим, проте, можна лише припустити, що в момент первинного контакту із транспортним засобом ОСОБА_8 знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенню і була звернена лівою передне-боковою поверхнею тіла. Контактування з частинами транспортного засобу, що виступають, можливо бампером, сталося із лівою переднє-зовнішньою поверхнею лівої гомілки та переднє-внутрішньою поверхнею правої гомілки, про що свідчить наявність в даних ділянках синця та саднення, в результаті чого потерпіла впала на дорожнє покриття з ударом о нього заднє-зовнішньою поверхнею правого стегна та лівим ліктем, про що свідчить наявність цих ділянках синців, а також тім`яно-потиличною частиною голови, про що свідчить наявність синця на тлі травматичної припухлості із крововиливом у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні цій ділянці, а також перелом потиличної, лівої тім`яної та лівої скроневої кісток, та, забій головного мозку із утворенням вогнищ контузії в полюсному відділі обох лобних часток головного мозку, які утворилися за принципом противоудару (контрудару).

Крім того при дослідженні трупа ОСОБА_8 та аналізі медичної документації виявлено:

- гострий розлад кровообігу з порушенням реологічних властивостей крові, венозного застою крові внутрішніх органах із набряком легень;

- збільшення розмірів і маси серця, атеросклероз вінцевих артерій серця, дифузний кардіосклероз, гіпертрофія серцевого м`яза;

- набряк-набрякання тканини головного мозку та його оболонок із вираженим дислокаційним синдромом (наявність борозни вклинення на стовбурі головного мозку та вторинні ішемічні- розм`якшення);

- гепатоспленомегалія (збільшення розмірів печінки та селезінки) у поєднанні із жировим гепатозом та венозним застоєм у печінці.

Причиною смерті ОСОБА_8 явилася - важка тупа закрита черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, переломом кісток склепіння та основи черепа і забоєм головного мозку, що у своїй течії ускладнилася набряком- набряканням головного мозку із дислокацією стовбуру головного мозку.

Смерть ОСОБА_8 настала 15.11.2023 о 15:40 годині в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мєщанінова» ХМР.

Згідно медичної карти № 19295 стаціонарного хворого 1-го нейрохірургічного відділення КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мєщанінова» ХМР, з приводу важкої тупої закритої черепно-мозкової травми, що діагностовано у ОСОБА_8 , 04.11.2023 проведена операція у вигляді біфронтальної кістковопластичної краніотомії у лобній ділянці з видаленням контузійних осередків обох лобових часток.

Керуючись п 4.8. та відповідно до п.2.1.1., п.2.1.2, п.2.1.3. «б, в, г» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, важка тупа закрита черепно-мозкова травма, яка встановлена при дослідженні трупа ОСОБА_8 , що утворилася внаслідок дорожньо-транспортної події, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Керуючись п 4.8. та відповідно до п. 2.3.2. « б », п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, синець на шкірі правого стегна по заднє-зовнішній поверхні, синець по переднє- зовнішній поверхні лівої гомілки, синець в області лівого ліктя із захватом плеча по заднє-зовнішній поверхні та ліктьовій поверхні лівого передпліччя, а також саднення по переднє-внутрішній поверхні правої гомілки у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_8 не перебувають і, як у сукупності так і поодинці, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Інших тілесних ушкоджень при аналізі медичної документації та дослідженні трупа ОСОБА_8 не встановлено.

Наявний причинний зв`язок між отриманим комплексом ушкоджень, що встановлений при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , який утворився внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.11.2023, та настанням її смерті. (а.с.а.с. 106-109).

Судом, під час судового розгляду кримінального провадження, не встановлена недопустимість досліджених у судовому засіданні доказів, а також процесуальних порушень приписав КПК України.

Таким чином, ступінь вини підсудної ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного протиправного діяння, в повній мірі встановлена аналізом вище приведених доказів, які є послідовними та в повній мірі узгоджуються між собою, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для сумнівів в їх об`єктивності, правдивості та відвертості.

Сукупність наведених та досліджених у судовому засіданні доказів, свідчать про те, що дії підсудної ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 2 КК України кваліфіковані вірно, так як вона своїми необережними діями вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 .

При визначенні підсудній ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення-злочину, данні про особи підсудної, яка раніше кримінальних правопорушень не вчиняла, до кримінальної відповідальності не притягувалась, раніше судимою не була, є самозайнятою особою-ФОП, підприємницьку діяльність не здійснює у зв`язку військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану в Україні, за останнім місцем праці характеризується з позитивної сторони, має постійне місце мешкання, міцні сімейні та соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка страждає психосоматичним захворюванням, у зв`язку з чим потребує подальшого лікування та обмежень в користуванні міським транспортом, на диспансерному обліку в ОДН та МПНД не перебуває, під час керування транспортним засобом перебувала у тверезому стані, що підтверджується відповідним висновком, наданим КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня», щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3191 від 02.11.2023, відповідно до якого у ОСОБА_3 ознак сп`яніннях не виявлено. (а.с.а.с. 143, 144, 145, 146, 147, 190, 191, 192, 226, 227, 256, 257-261).

У відповідності до приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_3 судом визнаються : щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Добровільне відшкодування підсудною ОСОБА_3 завданого потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку, заподіяного внаслідок смерті його матері ОСОБА_8 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні з досліджених відповідних копій виписок з банківських рахунків щодо перерахування, в період з 03.11.2023 по 10.11.2023, підсудною ОСОБА_3 на банківський рахунок потерпілого ОСОБА_6 коштів у загальній сумі 34655,21 гривен; копій фіскальних чеків щодо придбання підсудною ОСОБА_3 відповідних медичних препаратів та медичних матеріалів, необхідних для лікування ОСОБА_8 , на загальну суму 55276,14 гривен; розписки наданої потерпілим ОСОБА_6 . підсудної ОСОБА_3 від 11.12.2023 щодо отримання від останньої відшкодування завданого збитку, а саме витрат на лікування ОСОБА_8 , оперативне втручання, медикаменти, післяопераційні витрати на догляд, ритуальні послуги у загальній сумі 155300 гривен. (а.с.а.с. 149-171, 189).

Вказані обставини відшкодування підсудною ОСОБА_3 у добровільному порядку зазначеного збитку потерпілому ОСОБА_6 та його розмір, були підтверджені у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 .

Окрім того, у судовому засіданні встановлено, що підсудна ОСОБА_3 у подальшому зверталась до потерпілого ОСОБА_6 з письмовою пропозицією щодо добровільного відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди у розмірі 185000 гривен, яка потерпілим ОСОБА_6 була проігнорована, що свідчить про намір підсудної на подальше відшкодування потерпілому заподіяної шкоди. (а.с.а.с 183, 184-188).

Вказані обставини звернення підсудної ОСОБА_3 з вищезазначеною пропозицією підтверджені у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 , який зазначив, що він вказану пропозицію підсудної проігнорував, тому що запропонована сума відшкодування його не влаштовувала, так як на його думку, була замала.

Обставин, які відповідно до приписів ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудної ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити підсудній ОСОБА_3 покарання, у межах санкцій ст. 286 ч. 2 КК України, з урахуванням приписів ст. 69-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Однак, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищевказані обставини вчинення злочину, те що підсудна раніше не засуджувалась та до кримінальної відповідальності не притягувалась, дані які характеризують особу підсудної ОСОБА_3 , враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання підсудної, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання підсудної ОСОБА_3 , позитивну характеристику за останнім місцем праці, наявність міцних сімейних та родинних зв`язків, перебування на утриманні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка страждає психосоматичним захворюванням, обставин вчинення інкримінованого злочину, наслідки протиправної діяльності підсудної ОСОБА_3 , ступень вини, злочинної участі та характер протиправних дій у вчиненні інкримінованого злочину, її відношення до скоєного, відсутності у потерпілого ОСОБА_6 до підсудної ОСОБА_3 саме матеріальних претензій, у зв`язку в добровільним відшкодуванням останньою заподіяної матеріальної шкоди, здійснення підсудною ОСОБА_3 , безпосередньо після вчинення ДТП, заходів направлених на усунення наслідків своїх протиправних дії, а саме : добровільне фінансування придбання всіх необхідних призначених медичних препаратів та медичних матеріалів, необхідних для оперативного втручання та лікування ОСОБА_8 , а в подальшому, активних дій щодо наміру відшкодувати потерпілому заподіяну моральну шкоду, а також те, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено підсудною ОСОБА_3 внаслідок необережних дій, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудної ОСОБА_3 можливо без ізоляції її від суспільства, з застосування до неї приписів ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених приписами ст. 76 КК України.

При призначенні покарання, у відповідності до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, передбачена можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк.

Суд вважає за можливе у відношенні підсудної ОСОБА_3 не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк, виходячи з обставин вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, ступеня злочинної участі у вчиненні зазначеного злочину, даних про її особи, відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Судом також враховується, що введення воєнного стану в Україні, внаслідок віроломного нападу РФ на суверену та незалежну Державу Україна та перебування підсудної ОСОБА_3 з малолітньою донькою у м. Харків, яке віднесено до території можливих бойових дій та постійно піддається обстрілам з боку збройних сил країни-агресора, в разі загострення оперативної обстановки в регіоні, обумовлює необхідність термінової евакуації цивільного населення в інші регіони країни, у тому числі з використанням автомобільного транспорту, за наявності у водіїв відповідного права ним керувати.

Суд вважає, що таке покарання підсудній ОСОБА_3 відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід підсудній ОСОБА_3 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін у виді особистого зобов`язання, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.03.2024.

Потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з підсудної ОСОБА_3 заподіяної матеріальної шкоди не заявлено у зв`язку з добровільним відшкодуванням підсудною ОСОБА_3 завданого матеріального збитку.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з підсудної ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000000 гривень, а також понесенні процесуальні витрати на правову допомогу - вартість послуг адвоката, яка з урахуванням уточнень, остаточно становить в розмірі 67112 гривен 71 копійка. (а.с.а.с. 8-11, 236-237, 238-239).

В обґрунтування поданого цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що в результаті протиправних дій підсудної ОСОБА_3 було спричинено смерть його матері ОСОБА_8 , внаслідок чого був порушений його звичайний спосіб життя, погіршився стан його здоров`я, так як він пережив стрес, негативні емоції та хвилювання, що потягли подальші тривалі душевні страждання через втрату ним близької людини.

Підсудна ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 щодо стягнення моральної шкоди визнала частково у сумі 185000 гривен, вважаючи заявлений потерпілим розмір відшкодування занадто великим, розмір моральної шкоди просила визначити на розсуд суду. При цьому підсудна ОСОБА_3 розмір витрат потерпілого ОСОБА_6 на правову допомогу, також просила визначити на розсуд суду.

Суд вважає цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з підсудної ОСОБА_3 моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню, вимоги щодо стягнення з підсудної ОСОБА_3 на користь потерпілого процесуальних витрат на правову допомогу, суд вважає обґрунтованими, однак такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Приписами ч. 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Приписами ст.ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України, зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Згідно до приписів ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі-Постанова) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи викладенні положення закону, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження як вина підсудної ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення, внаслідок чого сталась смерть ОСОБА_8 так і заподіяння потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди внаслідок неправомірних дій підсудної.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 достатньо не обгрунтував розмір моральної шкоди, яка ним заявлена та чому саме в такому розмірі є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань, а тому визначений потерпілим ОСОБА_6 розмір моральної шкоди у 5000000 гривен не відпоівідає засадам розумності та виваженості.

Окрім того судом зазначається, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі №607/4341/20; постанова ККС ВС від 07.09.2023 у справі №202/8301/21).

Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 , їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування потерпілому ОСОБА_6 , спричиненої йому протиправними діями підсудної ОСОБА_3 моральної шкоди є сума в 200000 гривень.

Щодо стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 достатньо не обгрунтував розмір понесених ним зазначених процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 67112,71 гривна, та не надав суду документального підтвердження здійснених ним процесуальних витрат саме у такої сумі, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 124 КПК України, є обов`язковою умовою для зазначеного відшкодування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Приписами ч. 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 118 КПК України складовою процесуальних витрат по кримінальному провадженню є витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах ККУ ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 та від 07.09.2023 у справі №202/8301/21.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ст. 91 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Так згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У висновку викладеному у постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Окрім того, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

У судовому засіданні, з наданих потерпілим ОСОБА_6 матеріалів убачається, що між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договори від 29.11.2023 та від 01.01.2024 про надання останньою правової допомоги потерпілому, як під час здійснення досудового розслідування, так і під час судового провадження, здійснено детальний розрахунок наданих правничих послуг на загальну суму 67112,71 гривна, та складено акт виконаних робіт (надання послуг) від 02.04.2024 на зазначену суму. (а.с.а.а.с. 230-232, 233-235, 236-237, 238-239).

Таким чином, судом встановлено, що адвокат ОСОБА_10 упродовж досудового розслідування та судового провадження здійснювала представництво інтересів потерпілого ОСОБА_6 та надавала йому послуги з професійної правової допомоги. (а.с.а.с. 23-38, 197-201, 242-255).

Окрім того, з наданих потерпілим ОСОБА_6 детального розрахунку наданих правничих послуг та складеного акту виконаних робіт (надання послуг) від 02.04.2024 вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 , під час надання йому правової допомоги адвокатом, були понесені транспортні витрати, які в період з 30.11.2023 по 02.04.2024 становлять в загальній сумі 7512 гривен 71 копійка, вартість яких були сплачені потерпілим ОСОБА_6 своєму представнику адвокату ОСОБА_10 , що підтверджується відповідними наданими суду касовими чеками. (а.с. 240).

При цьому судом зазначається, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах ВС (справи №821/227/17; №726/549/19; №810/3806/18; №199/3939/18-ц; № 466/9758/16-ц), а також в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постанові ККС ВС від 07.09.2023 у справі №202/8301/21.

Цих вимог КПК України на час вирішення питання про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу понесених потерпілим ОСОБА_6 не дотримано, яким окрім понесення транспортні витрат, не надано суду документального підтвердження здійснення ним оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Таким чином не надання потерпілим ОСОБА_6 на підтвердження своїх вимог документального підтвердження витрат на правову допомогу, окрім понесених транспортні витрати у сумі 7512 гривен 71 копійка, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат у заявленій сумі.

А тому на користь потерпілого ОСОБА_11 підлягають стягненню з підсудної ОСОБА_3 понесені потерпілим процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 7512 гривен 71 копійка.

При проведенні судової автотехнічної експертизи та комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та автотехнічної експертизи, експертами державної спеціалізованої установи - Харківський НДЕКЦ МВС України були витрачені кошти в загальній сумі 13384 гривен, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності до приписів ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат. (а.с.а.с. 123, 140).

Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до приписів ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з підсудної ОСОБА_3 на користь держави.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 24.01.2024, з метою забезпечення заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, було накладено арешт на автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на час скоєння ДТП належав на праві приватної власності підсудної ОСОБА_3 (а.с.а.с. 48-50).

У судовому засіданні з дослідженого наданого стороною захисту копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6341/2024/4239274 від 05.01.2024, укладеного у територіальному сервісному центрі МВС № 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.01.2024, вбачається що з 05.01.2024 новим власником автомобіля марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_12 на ім`я якої оформлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.а.с. 195, 196)

Окрім того, у судовому засіданні представником потерпілого суду надана письмова інформація ГСЦ МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС), територіальний сервісний центр МВС № 6341 від 14.02.2024 за № 31/20/11/559 відповідно до якої автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 05.01.2024 зареєстровано на нового власника ОСОБА_12 на ім`я якої оформлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.а.с. 197-198).

Таким чином, на час постановлення ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 24.01.2023 про накладення арешту на вищезазначений автомобіль, транспортний засіб підсудній ОСОБА_3 на праві приватної власності не належав, так як з 05.01.2024 власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_12 , та яка не є особою, яка за відповідними приписами ЦК України, повинна нести майнову відповідальність за заподіяну підсудною ОСОБА_3 моральну шкоду потерпілому ОСОБА_6 .

Приймаючи до уваги, що вказане майно не відповідає ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, як таке, що підлягає спеціальної конфіскації, так як автомобіль належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , а тому підлягає поверненню власнику за належністю, суд вважає за необхідне, відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт щодо зазначеного майна.

Речові докази : автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , - підлягає залишенню власнику ОСОБА_12 за належністю; USB-флеш накопичувач фірми «Verbatim» з відеозаписами фіксації скоєння підсудною ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди,-підлягають подальшому зберіганню в матеріалах кримінального провадження. (а.с.а.с. 98, 99).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити її покарання, на підставі цього закону, у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_3 звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні засудженої ОСОБА_3 залишити без змін - у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, визначених ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.03.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 :

- у відшкодування моральної шкоди - 200000 гривен;

- у відшкодування витрат на правову допомогу - 7512 гривен 71 копійку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 у задоволенні позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 13384 гривен.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 24.01.2024, на автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час вчинення ДТП керувала засуджена ОСОБА_3 , та який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 .

Речові докази : автомобіль марки «Kia Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 ,-залишити власнику ОСОБА_12 за належністю; USB-флеш накопичувач фірми «Verbatim» з відеозаписами фіксації скоєння підсудною ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди,-зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1