Провадження № 1-кп/592/528/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001737, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданого 14.01.2021, органом 5930, запис в демографічному реєстрі 756, раніше судимого:

31.08.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у виді 240 годин громадських робіт;

10.10.2019 Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. 186 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.01.2020 покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, станом на 18.06.2020 громадські роботи відбуті повністю;

27.07.2020 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі 3 роки на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у справі № 592/19298/19, провадження № 1-в/591/7/22 від 06.07.2022 скасовано звільнення від покарання та вирішено направити ОСОБА_3 до відбування покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.07.2020 у виді 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі прокурора Окружної прокуратури м. Суми - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

27.05.2024 о 10:46 год. ОСОБА_3 , прийшов до магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», що розташований за адресою: м. Суми, вул. 1-а Набережної річки Стрілки, 9А , де його увагу привернув одяг, а саме чоловіча білизна, що знаходилася на відкритих стелажах магазину. У цей час у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 27.05.2024 о 10:46 год. ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, у період дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, знаходячись у приміщенні магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», за адресою: м. Суми, вул. 1-а Набережна ріки Стрілки, 9А, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, взяв з відкритої полиці одяг, а саме чоловічу білизну у кількості 6 (шість) шт. Вищезазначений товар ОСОБА_3 не ховаючи, а тримаючи в руках не розрахувавшись за даний товар, покинув приміщення магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка».

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-24/9096-ТВ від 11.06.2024 загальна вартість викраденого майна складає 528 грн. 00 коп.

Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим завдав магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» матеріального збитку на загальну суму 528 грн. 00 коп.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у таємному, протиправному, з корисливих мотивів, вчиненому шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, викраденні чужого майна, що належить магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» на загальну суму 528 грн. 00 коп., ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, дуже шкодує про вчинене. Дійсно, 27.05.2024 до обіду, перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Суми на вул. 1-ша Набережна річки Стрілки, взяв 6 чоловічих трусів, не розрахувавшись за товар, оскільки не було грошей, покинув приміщення магазину, через три дні повернув добровільно усе викрадене до магазину. Ним не оспорюється вартість викраденого майна, встановленого проведеним експертним дослідженням.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, просив не призначати суворе покарання.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо процесуальних витрат, запобіжного заходу, речових доказів.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, наявність вад здоров`я, скрутне матеріальне становище, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю пенсіонеркою, характеризується формально нейтрально за місцем мешкання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При визначенні виду покарання ОСОБА_3 суд враховує також вартість викраденого майна, а дії вчинено за відсутності обставин, пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години, тощо), позицію представника потерпілого, який в письмовій заяві зазначив, що юридична особа претензій до обвинуваченого не має в зв`язку з повним відшкодуванням шкоди, на суворому покаранні не наполягають, тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі навіть у мінімальній межі, визначеній у санкції статті КК становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

У зв`язку із цим, суд також бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав вину, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, поведінку під час судового розгляду, що не оспорював фактичних обставин у справі, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а ОСОБА_3 не є представником держави, у тому числі іноземної, зважаючи на дані, які в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що не має підстав для переходу до іншого, більш м`якого виду покарання.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 71 Кримінального кодексу України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.07.2020 ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком три роки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у справі № 592/19298/19, провадження № 1-в/591/7/22 від 06.07.2022 (набрала законної сили 14.07.2022) скасовано звільнення від покарання та вирішено направити ОСОБА_3 до відбування покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.07.2020 у виді 3 років позбавлення волі, строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі рахується з моменту приведення вироку та ухвали до виконання. Будь-які дані про звернення вироку та ухвали суду до виконання на момент розгляду справи відсутні.

Дана обставин є підставою для застосування ст. 71 Кримінального кодексу України та призначенню покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, що призначається за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.07.2020.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на проведення експертиз № СЕ-19/119-24/9096-ТВ від 11.06.2024 у розмірі 1135 грн. 92 коп.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.06.2024 (справа № 592/10594/24, провадження № 1-кс/592/4325/24) до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за повістками до слідчого, прокурора; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає - з м. Суми, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання.

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись статтями ст.ст. 368-371, 373, 374, 376, ч.15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.07.2020 та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з дня затримання, тобто з часу приведення вироку до виконання.

ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1135 (однієї тисячі сто тридцять п`ять) грн. 92 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, відповідно до постанов слідчого від 11.06.2024, 17.06.2024:

- відеозапис за 27.05.2024 з камер спостереження в приміщенні магазину « Аврора » за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна р. Стрілки, 9А на диску;

- аудіозапис телефонних дзвінків на лінію «102» з номеру телефону НОМЕР_2 за фактом крадіжки з магазину « Аврора » за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна р. Стрілки, 9А на диску - залишити в матеріалах кримінального провадження, які перебувають у прокурора.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1