КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 та на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000485 від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, повернуто прокурору.

Ухвала суду вмотивована тим, що в обвинувальному акті як потерпіла зазначена лише ОСОБА_7 , а відомостей про те, що потерпілим у цьому кримінальному провадженні є також ОСОБА_11 та його анкетних відомостей обвинувальний акт не містить.

Окрім того, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, було порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, положення якої підлягають застосуванню відповідно до ч. 2 ст. 1, ст. 9 КПК України.

Зокрема, в обвинувальному акті викладено обставини вчинення злочину іншими особами, які не є обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, - працівниками ДПС ДАЇ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які складали завідомо неправдиві офіційні документи - рапорти щодо подій 29.13.2013 року, коли вулицями м. Києва рухалась колона автомобілів із символікою Євромайдану.

У кримінальному провадженні відсутні відомості про виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження або інформація про наявність прийнятого щодо ним процесуального рішення прокурором або судом, що також є порушенням вимог ст. ст. 291, 337 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2021 (справа № 755/16241/21) по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Вважаючи ухвалу незаконною, прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотна порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, прокурор не погоджується з твердженням суду про те, що потерпілим у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_11 , а тому його анкетні дані необхідно було вказувати в обвинувальному акті.

Апелянт пояснює, що постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 25 січня 2014 року у справі № 755/1158/14-п ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та призначено найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбаченого санкцією вказаної статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців, а у подальшому за результатами перегляду на підставі ст. 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», постановою від 28 лютого 2014 року звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП

Проте у цьому кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 ОСОБА_11 відповідно до вимог ст. 55 КПК України статусу потерпілого не набував.

У вказаному кримінальному провадженні статус потерпілого у визначеному порядку набула лише ОСОБА_7 , анкетні відомості якої згідно з вимогами до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначені в обвинувальному акті.

Окрім того, прокурор зазначає, що під час підготовчого судового засідання судом не з`ясовувалось питання щодо статусу ОСОБА_11 у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку прокурора, суд помилково та безпідставно вказав як на одну з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України не зазначення анкетних відомостей потерпілого ОСОБА_11 , який такого статусу у кримінальному провадженні не набув.

Також прокурор не погоджується з позицією суду про те, що підставою для повернення обвинувального акту є те, що в ньому викладено обставини вчинення злочину іншими особами, які не є обвинуваченими у цьому провадженні, та відсутні й відомості про виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження, або інформація про наявність щодо них прийнятого процесуального рішення прокурором або судом, що є порушенням вимог ст. ст. 291, 337 КПК України.

Апелянт зазначає, що формулювання обвинувачення ОСОБА_9 викладено з посиланням на ті фактичні обставини його вчинення, які прокурор встановив у ході досудового розслідування.

Разом з цим, твердження суду про те, що в обвинувальному акті викладено обставини вчинення злочину іншими особами, які не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, відсутні й відомості про виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження, або інформація про наявність щодо них прийнятого процесуального рішення прокурором або судом, що є, на думку суду, порушенням також вимог ст.ст. 291, 337 КПК України, не можна оцінювати як порушення принципу презумпції невинуватості, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 17 КПК України вина має бути доведена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. При цьому зазначеним особам підозра у даному кримінальному провадженні не повідомлялась та обвинувачення не висувалось.

Так, висновок суду, викладений в ухвалі від 22 березня 2023 року, щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про те, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є також ОСОБА_11 та його анкетних відомостей, порушення принципу презумпції невинуватості при викладі в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, що забороняє на даній стадії судового провадження давати оцінку узгодженості правової кваліфікації з фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення, а тому не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Таким чином, на думку прокурора, порушення вищевказаних норм процесуального права судом є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року скасувати, призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000485 від 03 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_8 вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з істотним порушенням кримінального процесуального закону; висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, отже, наявні вагомі підстави для скасування оскаржуваної ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2023р. по справі 755/16241/21 та повернення обвинувального акту в суд першої інстанції на новий розгляд

Апелянт вказує на те, що висновок суду щодо невідповідності обвинувального акту в частині не зазначення анкетних даних щодо всіх потерпілих у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2021 року є хибним.

Так, у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2021 року статус потерпілого визначеному порядку набула лише ОСОБА_7 , й її анкетні відомості містяться в обвинувальному акті

Проте, ОСОБА_11 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 відповідно до зазначених вимог ст. 55 КПК України статусу потерпілого не набував.

Таким чином, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2021 року, повернутий прокурору оскаржуваною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2023р., складений у повній відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, та містить анкетні відомості єдиної особи, що визнана потерпіло у кримінальному провадженні - Комах ОЛ.

Окрім того, на думку представника потерпілої, хибними є висновки суду про те, що в обвинувальному акті викладено обставини вчинення злочину іншими особами, які не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, відсутні й відомості про виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження, або інформація про наявність щодо них прийнятого процесуального рішення прокурором або судом, та що є, на думку суду, порушенням вимог ст. ст. 291, 337 КПК України, не є порушенням принципу презумпції невинуватості.

Фактично, суд вийшов за межі тих питань, які, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, є предметом підготовчого судового засідання, оскільки безпідставно вдався до оцінки викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, формулювання обвинувачення та їх відповідності правовій кваліфікації дій обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу скасувати та винести нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження по ст. 340 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 К України за відсутності події кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 вважає, що тільки після розгляду скарги адвоката ОСОБА_10 по суті в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, підтримане всіма представниками сторони захисту, можливо було вирішувати всі інші питання визначені в ст. ст. 314-316 КПК України. При позитивному вирішенні скарги, що категорично було підтверджено в судовому засіданні доказами, судовими рішеннями та доводами про вірність скарги, відпала б необхідність у вирішенні інших питань.

Тому залишились недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а скарга і клопотання сторони захисту безпідставно було залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року у справі № 755/16241/21 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженню № 0000485 від 03 червня 2021 року, закрити кримінальне провадження № 0000485 від 03 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за статтею 340 КК України на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України - за відсутності події кримінального правопорушення.

Сторона захисту, вважає, що судове рішення про повернення обвинувального акту без вирішення скарги захисту на підозру не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, суперечить завданням та засадам кримінального провадження.

Так, повернувши обвинувальний акт без вирішення скарги на обґрунтованість підозри, суд, на думку захисника, позбавив ОСОБА_9 права на застосування до нього належної правової процедури у розумні строки, оскільки у подальшому оскарження підозри може відбутися лише після повторного звернення прокурора з обвинувальним актом до суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої, пояснення прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої і заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і захисника підлягають до задоволення частково, апеляційні скарги прокурора і представника потерпілої підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України, отже обвинувальний акт може бути повернуто у разі його невідповідності вимогам вказаної статті.

Невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, на думку суду, полягала у тому, що в обвинувальному акті не зазначені відомості про потерпілого ОСОБА_11 та при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 викладено обставини вчинення злочину іншими особами, які не є обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, щодо яких відсутні відомості про виділення матеріалів в окреме провадження або інформація про наявність прийнятого щодо ним процесуального рішення прокурором або судом, що розцінюється, як порушено принципу презумпції невинуватості.

В апеляціях прокурора та представника потерпілого вказується на те, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 55 КПК України ОСОБА_11 не набував статусу потерпілого.

Такі твердження гуртуються на матеріалах справи. Зокрема, з реєстру матеріалів досудового розслідування убачається, що ОСОБА_11 був допитаний у якості свідка.

Матеріали провадження не містять даних про те, що це кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 було розпочато за заявою ОСОБА_11 чи від ОСОБА_11 надходила заява про визнання його потерпілим і він був визнаний потерпілим у порядку, передбаченому ст. 55 КПК України.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Отже, у даному провадженні для з`ясування процесуального статусу у цьому провадженні ОСОБА_11 суду достатньо було виконати вимоги ч. 7 ст. 55 КПК України, а не повертати прокурору обвинувальний акт.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що в обвинувальному акті, серед іншого, мають бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

В обвинувальному акті у цьому провадженні викладені обставини, за яких працівниками міліції були вчинені певні дії по складанню документів, які були передані на розгляд судді ОСОБА_9 , у такому виді, які їх вважає встановленими прокурор.

При цьому та обставина, що в обвинувальному акті зазначені прізвища та посади працівників міліції, ніяким чином не порушує презумпцію невинуватості ні ОСОБА_9 , ні названих в обвинувальному акті працівників міліції.

Отже, прокурор виклав в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, що узгоджується з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Таким чином, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, відтак у суду не було підстав для його повернення прокурору. Тому ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору необхідно скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про порушення прав обвинуваченого, яке полягало у тому, що суд повернув обвинувальний акт без вирішення скарги захисту на підозру та відповідного клопотання про закриття кримінального провадження.

При цьому, за відсутності в оскаржуваній ухвалі суді відповідних висновків щодо вирішення клопотання захисту, колегія суддів позбавлена можливості висловитись щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 і, відповідно, ухвалити рішення за клопотанням про закриття кримінального провадження.

Отже, скарга на обґрунтованість підозри та клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 підлягають вирішенню при новому розгляді провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора старшого прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000485 від 03 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 755/16241/21

Провадження №11-кп/824/143/2024

Головуючий у І інстанції ОСОБА_12

Доповідач ОСОБА_1