СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2961/24
ун. № 759/8640/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001460 від 25.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001460 від 25.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання обґрунтовувалось тим, що слідчим відділом Святошинського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001460 від 25.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.04.2024 року приблизно об 11 год. 40 хв. на території блок-поста по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловив пропозицію неправомірної вигоди в розмірі 500 грн. службовій особі - працівнику ТЦК СП за невручення повістки.

В подальшому, 25.04.2024 року о 13 год. 54 хв. слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві, ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, було виявлено та вилучено: 1) мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro», сріблястого кольору IMEI НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору; 2) мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору IMEI НОМЕР_2 ; 3) шкіряний гаманець чорного кольору в середині якого знаходиться: грошові кошти, 11 купюр номіналом 1000 грн., 44 купюри номіналом 500 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 6 купюр номіналом 100 грн., 3 купюри номіналом 50 грн., 1 купюра номіналом 20 грн., 1 купюра номіналом 1 грн., 4 купюри номіналом 1 долар США, 7 пластикових карток, 3 банківські картки, посвідчення водія серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; 4) зв`язка металевих ключів в кількості 3 штуки, та магнітний ключ.

25.04.2024 року старшим слідчим в порядку ст. 100 КПК України речі, вилучені під час затримання, було визнано речовим доказом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вилучене в ході затримання майно, було неможливо отримати і використати, як речові докази у кримінальному провадженні №0001460 від 25.04.2024 року в інший спосіб, та з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку із чим підлягає арешту.

Крім того, прокурором зазначено, що у разі незастосування арешту, виникнуть труднощі, зокрема, неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи відчужене.

На підставі викладеного, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході затримання особи в порядку ст. 208 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro», сріблястого кольору IMEI НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору IMEI НОМЕР_2 ; шкіряний гаманець чорного кольору в середині якого знаходиться: грошові кошти, 11 купюр номіналом 1000 грн., 44 купюри номіналом 500 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 6 купюр номіналом 100 грн., 3 купюри номіналом 50 грн., 1 купюра номіналом 20 грн., 1 купюра номіналом 1 грн., 4 купюри номіналом 1 долар США, 7 пластикових карток, 3 банківські картки, посвідчення водія серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; зв`язка металевих ключів в кількості 3 штуки, та магнітний ключ.

Прокурор у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі у зв`язку із участю в іншому судового засіданні.

Власника майна у судове засідання не з`явився.

Ч. 1 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання за відсутністю учасників справи, що не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Судом встановлено, що слідчим відділом Святошинського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001460 від 25.04.2024 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арештуна майно, яке було вилучено у ході проведення затримання 25.04.2024 року ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено під час затримання 25.04.2024 року ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-33).

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Ч. 5 ст. 171 ЦПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається із матеріалів поданого клопотання, майно було вилучено 25 квітня 2024 року, а клопотання подане до суду 26 квітня 2024 року.

Відтак, вимоги ч. 5 ст. 171 ЦПК України дотримано.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання прокурора обґрунтовувалось тим, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення збереження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку із чим підлягає арешту. Крім того, прокурором зазначено, що у разі незастосування арешту, виникнуть труднощі, зокрема, неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи відчужене.

Слідчий суддя зауважує, що санкція ч. 1 ст. 369 КК України (у вчиненні котрої підозрюється ОСОБА_4 ) не передбачає такого стягнення як конфіскація майна. Отже, в даному випадку посилання прокурора як на підставу для накладення арешту на майно те, що виникнуть труднощі щодо виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна, є безпідставними.

Слідчим суддею також встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.04.2024 року, вилучені в ході затримання особи в порядку ст. 208 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 , речі та предмети: а саме, зокрема, мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro», сріблястого кольору IMEI НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору IMEI НОМЕР_2 ; шкіряний гаманець чорного кольору в середині якого знаходиться: грошові кошти, 11 купюр номіналом 1000 грн., 44 купюри номіналом 500 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 6 купюр номіналом 100 грн., 3 купюри номіналом 50 грн., 1 купюра номіналом 20 грн., 1 купюра номіналом 1 грн., 4 купюри номіналом 1 долар США, 7 пластикових карток, 3 банківські картки, посвідчення водія серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; зв`язка металевих ключів в кількості 3 штуки, та магнітний ключ - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001460 від 25.04.2024 року(а.с. 36-37).

Однак, слідчий суддя, ретельно дослідивши усі наявні матеріали кримінального провадження, встановив, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що вилучене під час затримання ОСОБА_4 майно, містить ознаки речових доказів у кримінальному провадженні №0001460.

На переконання слідчого судді, вказане майно жодним чином не стосується обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Дане майно не є предметом вчинення кримінального правопорушення, не здобуте внаслідок його вчинення.

Таким чином, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не містить ознак, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того, воно не набуте кримінально-протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені під час судового засідання обставини, слідчий суддя на підставі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, встановив відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що вилучене 25 квітня 2024 року під час затримання ОСОБА_4 , майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Жодного доказу, який би свідчив про те, що тимчасово вилучене майно містить інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення, надано не було.

Суд також враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання, проаналізувавши доводи та заперечення учасників судового засідання щодо необхідності накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, зважаючи на те, що матеріалами, доданими до клопотання, не доведена необхідність такого арешту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001460 від 25.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України - відмовити.

Майно, вилучене у ході проведення затримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 - негайно повернути.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1