1Справа № 335/5160/20 1-кп/335/362/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про визнання очевидно недопустимим доказом в кримінальному проваджені № 0000003 від 29.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні під час дослідження документів, наданих стороною обвинувачення, захисник звернувся до суду із клопотанням про визнання картки пам`яті інв. 10494218 недопустимим доказом та припинення її дослідження в судовому засіданні.

Клопотання захисника вмотивовано тим, що під час затримання обвинуваченого ОСОБА_5 було складено протокол затримання від 24.01.2019. Відповідно до запису на першому аркуші протоколу затримання «Особи, які беруть участь у процесуальній дії, відповідно до ч. 2 ст. 107 КПК України повідомляються про застосування технічного засобу фіксації відеокамери Panasonic HC-V770 на карту пам`яті HІ-RALI MscroSD hc 16 GB інв. №10494218». На шостому аркуші протоколу затримання наявний запис «Додатком до протоколу є речі поміщені до конверту №1 вилучені у затриманого ОСОБА_5 речі, які поміщені до поліетиленових (паперових) пакетів з пояснювальними записами та підписами всіх учасників процесуальної дії та понятих». Під час затримання ОСОБА_5 , слідчим ОСОБА_9 було роз`яснено учасникам процесуальної дії про здійснення відеозапису, однак сама картка пам`яті з відеозаписом до протоколу в якості додатку долучена не була.

Посилаючись на те, що зазначена картка пам`яті не зазначена у якості додатку до протоколу затримання від 21.01.2019, неупакована в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 104 КПК України, захисник просив визнати її недопустимим доказом та не досліджувати її в судовому засіданні.

Підозрювані та інші захисники підтримали клопотання захисника ОСОБА_7 .

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на те, що відсутні підстави для визнання зазначеного доказу очевидно недопустимим.

Заслухавши думку учасників провадження, суд доходить наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч. 2, 3 ст.87 КПК України).

Докази, передбачені ст. 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч. 4 ст. 87 КПК України).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість певного доказу учасник судового провадження не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, наведені у клопотанні захисника підлягають дослідженню та оцінці судом під час ухвалення остаточного рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 89, 331, 350, 358, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання очевидно недопустимим доказом картки пам`яті інв. №10494218 та припинення її дослідження в судовому засіданні.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали складений 28 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1