ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4324/23

25 червня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Костопіль, об`єднанне кримінальне провадження за обвинувальними актами № 0000163 від 15.11.2023 року та № 0000295 від 14.03.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсант навчального взводу навчальної роти 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст.408 КК України, -

за участю сторін та учасників кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу по мобілізації на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, за відсутності поважних причин, 14.09.2023 близько 19 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходилася за адресою: АДРЕСА_3 , та відправився за місцем постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 15 год. 00 хв. 13.11.2023, після чого прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення та приступив до виконання службових обов`язків.

Ці дії ОСОБА_3 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України.

Також, ОСОБА_3 , діючи у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 4-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 22 січня 2024 року близько 12 години 30 хвилин (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на службі) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Зазначені дії ОСОБА_3 , які виразились у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, тобто дезертирство.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначив, що має намір далі продовжувати службу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , в період з 14.09.2023 року по 13.11.2023 року, зазначеними вище діями вчинив самовільне залишення військової частини військовослужовцем, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а також 22.01.2024 року, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, тобто дезертирство.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлені.

При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, особу обвинуваченого, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, та те, що він щиро кається у вчиненому, та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід обрати обвинуваченому покарання: за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті та за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Як передбачено ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України суд, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 01 травня 2024 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 30.06.2024 року, без визначення розміру застави.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов - відсутній.

Судові витрати - відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст.374,376,395, 615 КПК України, 75-76 КК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років;

- за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років 1 (один) місяць.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 01 травня 2024 року.

До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1