Справа № 455/879/24
Провадження № 1-кп/455/157/2024
ВИРОК

Іменем України

21 травня 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 06.04.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кобло Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2024 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень (штраф не сплачено),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 05 квітня 2024 року близько 15:50 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар долонею лівої руки по шиї своїй дружині - ОСОБА_5 , після чого вкусив за великий палець лівої руки, чим заподіяв їй, згідно висновку судово-медичного експерта, синець на боковій поверхні шиї справа та горизонтальне садно на тильній поверхні 1 пальця лівої кисті в ділянці суглобу нігтьової фаланги, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.125 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 05.04.2024 в обідню пору доби, перебуваючи в АДРЕСА_1 у нього виник конфлікт з дружиною, в ході якого він наніс їй рукою удар по шиї та вкусив за палець, після чого остання викликала працівників поліції. У вчиненому щиро розкаюється, зазначає, що з потерпілою примирилися, просить суд суворо не карати, призначити покарання у виді штрафу, який, як стверджує, зможе сплатити.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності, зазначає, що примирилися з обвинуваченим, не має до нього жодних претензій.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема те, що він раніше судимий, враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу та думку потерпілої, яка у поданій нею заяві вказала, що вони з обвинуваченим помирилися та претензій до нього ніяких не має.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2024 ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень. Вказане покарання станом на 21.05.2024 ОСОБА_4 не виконав повністю не сплатив штраф, отже покарання вважається не відбутим.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_4 скоїв даний кримінальний проступок 05.04.2024, тобто після постановлення вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2024 року.

Відтак, у даному кримінальному провадженні остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, оскільки він після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Таким чином, відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, слід повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2024 року у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17850 гривень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до даного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2024 року, та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17850 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1