О К Р Е М А Д У М К А
судді Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1
16.04.2024 м. Ужгород
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року було відмовлено у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та задоволено клопотання прокурора і продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_2 до 02 травня 2024 року.
Мною була висловлена окрема думка про можливість зміни ОСОБА_2 запобіжного заходу на більш м`який з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вважаю, що обраний запобіжний захід є невиправдано суворим.
Так, дійсно матеріали провадження підтверджують висунуті ОСОБА_2 досудовим розслідуванням обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким.
Між тим, вважаю, що залишено без належної уваги інші обставини, які згідно ст. 178 КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини мають отримати оцінку при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку утримання особи під вартою.
В апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду обвинувачений та сторона захисту звертала увагу на певні дані стосовно особи обвинуваченого ОСОБА_2 , який є не судимий, має місце постійне проживання, міцні родинні та соціальні зв`язки, являється діючим адвокатом. Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначеного не врахував.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває під вартою з серпня 2023 року, що вказує на відповідність ознаки «надмірності» тривалості перебування обвинуваченого під вартою, як запобіжного заходу.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини («Боротюк проти України», «Амбрушкевич проти Польщі»), зауважую, що саме на основі не загальних фраз, а доведених конкретних фактів та відомостей, суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження, має оцінювати можливість запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт.
І лише посилаючись на обставини конкретної справи, які доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатне запобігти встановленим ризикам, до особи може бути застосовано такий винятковий захід або продовжено строк його дії.
За відсутності таких доказів тримання обвинуваченого під вартою буде вважатися свавільним.
Так, розглядаючи клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, крім питань, які зазвичай мають бути з`ясовані при обранні запобіжного заходу, суд повинен також перевірити наявність обставин, передбачених у ч. 3 ст. 199 КПК України та встановити чи такі обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому, при з`ясуванні наявності обставин, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які можуть виправдати тримання особи під вартою, суд має перевіряти чи конкретні факти не були тотожними із раніше встановленими у попередніх рішеннях фактами.
Зауважую на ролі суду апеляційної інстанції, який у свою чергу в питанні продовження строку тримання особи під вартою мусить перевірити правильність встановлення судом фактів, які обґрунтовують продовження дії запобіжного заходу, та дотримання ним при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права.
Вважаю, що залишаючи ухвалу місцевого суду без змін, не був врахований закріплений в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачений в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» від 30.01.2018 принцип «презумпція на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу.
Заявлені прокурором аргументи щодо встановлених ризиків на користь продовження запобіжного заходу не є новими і послідовно зазначалися у попередніх ухвалах суду.
Ризик переховування може бути нівельований шляхом застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
Обставина у вигляді тяжкості висунутого обвинувачення не переконують у наявності достатніх та вагомих підстав, які можуть вважатися виправданням тривалості такого утримання ОСОБА_2 під вартою.
Окремо зауважую про непомірно високий та необґрунтований розмір застави 4 777 520 грн., який є завідомо непомірний для обвинуваченого та викликає сумнів в його розумності.
Суд, визначаючи розмір застави, взяв за основу імовірний розмір збитків, який не є доведеним і піддається сумніву, зважаючи на наявність різних сум визначення вартості земельної ділянки у справі.
Всупереч згоді більшості колегії суддів із висновком місцевого суду про те, що забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам не можливо шляхом застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, з такою оцінкою не погоджуюся.
У даному випадку, з огляду на тривалість перебування особи під вартою, з урахуванням зменшення ризиків негативної процесуальної поведінки, на переконання автора окремої думки, оскаржувана ухвала відносно обвинуваченого ОСОБА_2 не могла залишатись чинною.
Суддя ОСОБА_1