ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 199/3623/23

Провадження № 51-5585км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 квітня 2023 року о 14:00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», рухаючись в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра по арці прибудинкової території будинку № 4 по провулку Крушельницької, у порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3.6), 2.9.а), 12.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував габарити свого транспортного засобу, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному напрямку праворуч попереду автомобіля «DAEWOO LANOS», не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше ніж 21 день).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що судом апеляційної інстанцій допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не було повторно досліджено докази, які просив дослідити захисник у апеляційній скарзі.

Також захисник зазначає, що суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, поклав в основу обвинувального вироку висновок експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року, який, на думку захисника, є недопустимим доказом, оскільки потерпіла сама надала експерту, а не слідчому, медичну документацію для проведення судово-медичної експертизи.

Тобто слідчим медична документація не передавалась експерту разом із постановою про призначення судово-медичної експертизи,й таким чином в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про отримання слідчим медичних документів в установленому законом порядку і надання їх експерту для проведення експертизи.

Вказує, що апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про визнання цього висновку експерта допустимим доказом, безпідставно в ухвалі послався на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), оскільки обставини справи не є тотожними.

Вбачає, що апеляційним судом не взяті до уваги позиції, викладені в постановах ККС Верховного Суду, зокрема у справах № 555/456/18 від 07.08.2019 та № 582/445/20 від 18.08.2021.

Указує на недотримання апеляційним судом положень ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів, а тому, на думку захисника, докази не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановлені судового рішення.

Окрім того наголошує, що судом апеляційної інстанції належно не перевірено доводи апеляційної скарги, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав подану касаційну скаргу і просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

За змістом статей 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні; вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів убачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.

Стосовно доводів захисника про недопустимість висновку експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року у зв`язку з тим, що він зроблений на підставі медичної документації, яка отримана експертом у непередбачений законом спосіб, колегія суддів вбачає їх безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення в порядку частини 2 статті 41 КПК України, - оперативні підрозділи.

Частиною 2 статті 93 КПК України визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Згідно з п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, висновок експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року був зроблений на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 19.04.2023, в якій зокрема, окрім іншого, було зазначено про надання експерту для дослідження й медичної документації потерпілої (т. 2 а.п. 54).

Указаний висновок експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року був зроблений судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_10 , яка має стаж роботи понад 15 років, є експертом вищої категорії першого кваліфікаційного класу.

Під час експертного дослідження експертом безпосередньо було оглянуто потерпілу ОСОБА_8 , а також була досліджена медична документація, яка була надана самою потерпілою, зокрема довідка № 253 від 08.04.2023 із травматологічного пункту КНП «МКЛ № 6 ДМР та рентгенографія правого гомілковостопного суглобу в двох проекціях № 2649. Про це зазначено у змісті висновку експерта (т.2 а.п. 57).

Згідно з указаним висновком експерта, потерпіла під час обстеження вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 08.04.2023, вона зламала ногу, скаржилася на перебої в діяльності серця та біль в нозі (т. 2 а.п. 57-59).

Аналізуючи цю ситуацію з точки зору дотримання процедури збирання доказів, колегія суддів вважає, що така процедура містить окремі порушення. Зокрема, слідчий чи прокурор мав особисто отримати від потерпілої медичні документи, оглянути їх і надати експертові разом з постановою про залучення експерта для проведення експертизи.

Однак, перевіряючи правильність оцінки зазначеного висновку експерта з точки зору допустимості як доказу, колегія суддів виходить з наступного.

Висновок експерта є самостійним джерелом доказів (частина 2 статті 84 КПК України), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося у порядку, передбаченому статтею 243 КПК України; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу»; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; отримання ним безпосередньо від потерпілої, яка була присутньою під час дослідження, медичної документації за вказівкою слідчого не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

Указане узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема постановою від 21 липня 2021 року

справа № 552/1884/20, провадження № 51-2402 км 21, де суд також не визнав подібні порушення істотними.

Окрім того, в суді першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про наявність вищевказаного висновку експерта, який містить аналіз указаної вище медичної документації, не ставив питання про ознайомлення з цими матеріалами, про надання до них доступу тощо.

Сама по собі відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовані висновки експертів, у цьому випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання вказаних експертних досліджень недопустимим доказом.

Така позиція колегії суддів узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, висловленою, у постановах від 20 жовтня 2021 року справа № 369/10141/15-к, (провадження № 51-2308 км 18), від 27 вересня 2023 року справа № 729/521/20 (провадження № 51-3349км23), від 04 жовтня 2023 року справа № 159/1506/20 (провадження № 51-4048км23).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що місцевий та апеляційний суди дійшли обґрунтованого висновку, що висновок експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року є допустимим доказом.

При цьому колегія суддів частково погоджується з доводами захисника про те, що посилання апеляційного суду на висновок об`єднаної палати від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19) не є повністю релевантним спірним у цьому провадженні правовідносинам, оскільки цей висновок стосується аспектів відсутності порушення вимог ст. 290 КПК України, якщо медичну документацію було отримано у визначеному законом порядку, і сторона захисту не клопотала про надання доступу до медичних документів; або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Однак, колегія суддів вважає, що й позиція, на яку посилається у касаційній скарзі сторона захисту, а саме позиція у постанові ККС Верховного суду у справі № 555/456/18 від 07.08.2019 також є нерелевантною, оскільки Верховний Суд у цьому провадженні дійшов переконання, що висновок судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, адже експертиза була призначена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР; її призначив неуповноважений слідчий, а висновок визнано недопустимим доказом також у зв`язку з не відкриттям медичних документів з огляду положення ч. 12 ст. 290 КПК України. Ця позиція надалі було подолана і скоректована в аспекті правозастосування зазначеним вище висновком об`єднаної палати ККС ВС.

В цьому ж кримінальному провадженні мова йде про отримання експертом медичної документації для проведення судово-медичної експертизи не в установлений законом спосіб, оскільки потерпіла сама надала їх експерту.

Не вбачається релевантною спірним у цьому провадженні правовідносинам й наведена захисником позиція Верховного Суду у постанові № 582/445/20 від 18 серпня 2021 року, оскільки в цьому рішенні немає конкретного правозастосовного висновку щодо аспектів надання медичної документації потерпілим безпосередньо експерту, натомість встановлено, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на доводи апеляційної скарги про це, тому ухвала апеляційного суду була скасована.

Не є обґрунтованими й доводи сторони захисту про те, що апеляційний суд порушив вимоги положень ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Сам по собі факт непогодження з висновками суду та оцінкою доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Як убачається із матеріалів поводження, апеляційний суд не давав іншої оцінки доказам у провадженні ніж та, яку дав місцевий суд, а погодився з його висновками про обґрунтованість засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Також колегія суддів не вбачає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог КПК України, що є підставою для скасування судового рішення, оскільки повторно не дослідив докази, про які захисник просив у апеляційній скарзі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник у прохальній частині апеляційної скарги просив повторно дослідити докази, а саме постанову слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 19 квітня 2023 року та висновок експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року на предмет їх допустимості та достовірності.

Указане клопотання заявлялося у зв`язку з тим, що основним доводом апеляційної скарги захисника була необхідність визнання недопустимим доказом висновку експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року, адже він був зроблений на підставі медичної документації, яка отримана експертом у непередбачений законом спосіб.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, вказаний довід був належно проаналізований і на нього надано відповідь згідно з вимогами КПК України.

При цьому апеляційний суд погодився із оцінкою суду першої інстанції, яка була надана висновку експерта № 1096е від 21 квітня 2023 року в аспекті положень ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Іншої оцінки апеляційним судом вказаному висновку експерта надано не було, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок експерта у сукупності із іншими доказами у цьому кримінальному провадженні, а саме з даними протоколу огляду місця події, даними слідчих експериментів та висновків експертиз, є допустимим, належним та достовірним доказом.

Крім цього, згідно зі звукозаписом з технічного носія, на якому зафіксоване судове засідання суду апеляційної інстанції від 23 серпня 2023 року, сторона захисту в судовому засіданні не заявляла окремого клопотання щодо повторного дослідження вказаних у апеляційній скарзі доказів. Тому зміст ухвали апеляційного суду в цьому конкретному випадку вказує на фактичне врахування судом апеляційної інстанції аспектів клопотання про повторне дослідження доказів.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника, належно проаналізував доводи його апеляційної скарги, надав на них відповіді згідно з вимогами КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3