УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002585 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2007 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2011 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2011 за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

З урахуванням ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2011 засуджений за сукупністю злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.02.2015 за ст. 391 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;

-вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2023 за ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2019, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2023, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення з 30.06.2019 по 30.09.2019. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін перебування під вартою за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2023 - з 03.04.2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст.185 КК України та пом`якшити покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним внаслідок неврахування судом всіх обставин справи, а також через неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого і призначення занадто суворого покарання, яке не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Зазначив, що будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, оскільки не згоден із кваліфікацією його дій, зазначивши, що у нього був умисел на крадіжку майна потерпілої та він вчинив саме крадіжку, оскільки його дії не були помітні для потерпілої.

Апелянт вказав, з показань потерпілої та свідків вбачається, що ОСОБА_7 , кинувшись тікати, кинув викрадене майно. Відповідно до записів камери, розташованої в патрульному автомобілі, події розвивались миттєво та зайняли до 10 секунд.

Зазначив, що ОСОБА_7 до того моменту, як він кинув речі потерпілої, так і після того, мав можливість втекти з місця злочину, що підтверджується протоколом огляду місця події від 30.06.2019 та план схемою доданою до неї, відповідно до якої, місце злочину знаходиться в прохідному дворі, за яким знаходиться стихійний ринок, який примикає до Центрального ринку м. Миколаєва, також можливість такої втечі підтвердив свідок.

Зазначені обставини, на думку захисника, свідчать про те, що обвинувачений мав можливість розпорядитися викраденим майном, але припинив свої дії після того, як вони були виявленні та викинувши сумку, повернув викрадене. На думку апелянта, враховуючи спосіб вилучення майна, відношення засудженого до вчиненого, спрямованості умислу та інші докази, в діях ОСОБА_7 є ознаки закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30.06.2019 о 12.30, ОСОБА_7 , знаходився по вул. Шосейна, біля входу до «Центру первинної медико - санітарної допомоги №6», розташованої на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння.

Знаходячись в указаному місці в указаний час, ОСОБА_7 помітив біля входу у вищезазначений заклад, сидячу на лавочці жінку - ОСОБА_8 , біля якої знаходився світлий поліетиленовий пакет з її майном та в останнього виник злочинний корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_8 , не приховуючи свого наміру на відкрите викрадення чужого майна, повторно, наблизився до жінки, схопив поліетиленовий пакет світлого кольору, в якому знаходився гаманець вартістю 50 грн з грошовими коштами в розмірі 165 грн.

Усвідомлюючи, що його дії є явними для потерпілої ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 втік з місця вчинення кримінального правопорушення, у двір будинків на АДРЕСА_3 та будинку АДРЕСА_2 , де розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними, протиправними діями, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 215 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду (про що свідчить розписка), заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 до суду не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, оскільки не згоден із кваліфікацією його дій, зазначивши, що у нього був умисел на крадіжку майна потерпілої та він вчинив саме крадіжку, оскільки його дії не були помітні для потерпілої. Пояснив, що помітив жінку, яка сиділа на лавці, та біля неї було п`ять пакетів, він вирішив викрасти пакет. Він підійшов до жінки, встав збоку від лавки біля потерпілої, вона в цей час розмовляла по телефону, а потім взяв один із пакетів та пішов за ріг будинку. Стверджував, що потерпіла його дії не бачила. У дворі будинку він побачив автомобіль патрульної поліції, після чого він пришвидшив крок, майже вийшов з двору, але побачив, що за ним біжіть працівник поліції, після чого він також побіг, але спіткнувся, впав та був затриманий працівниками поліції. Коли він біг, то викрадений пакет викинув.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених під час судового розгляду.

Так, обставини відкритого викрадення майна ОСОБА_7 підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що в червні 2019 року вона сиділа на лавці біля поліклініки по АДРЕСА_4 . Повз неї проходив ОСОБА_7 , який присів поруч з нею, пакет був поруч з нею. Потім вона почула, що обвинувачений побіг, та подивилась, що поруч з нею немає пакету, вона побігла за ним, кричала йому зупинитися та повернути пакет, але ОСОБА_7 продовжував бігти. Поруч проїздили працівники поліції, які також побігли за обвинуваченим, наздогнали його, затримали та речі в подальшому їй повернули.

Ці пояснення потерпілої ОСОБА_8 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_9 , який є інспектором Управління патрульної поліції та який затримав обвинуваченого ОСОБА_7 , надавши аналогічні пояснення, що і потерпіла. Також додав, що не пам`ятає чи бігла за обвинуваченим потерпіла. Коли вони майже наздогнали обвинуваченого та кричали йому зупинитися, ОСОБА_7 викинув пакет біля сміттєвих баків, де його знайшла напарниця ОСОБА_10 .

Пояснення потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 щодо обставин викрадення пакету та затримання обвинуваченого ОСОБА_7 також узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що наприкінці червня 2019 року вона була дворі будинку по АДРЕСА_3 , у своєму автомобілі за кермом, виїжджала з двору, коли із під рогу будинку вибіг обвинувачений та наскочив на її автомобіль, в руках у нього був поліетиленовий пакет з ручками. Потім у двір заїхав автомобіль патрульної поліції, із-за рогу будинку вибігла жінка, яка кричала тримайте його. Після чого з автомобіля вибігли два працівника поліції, які побігли за ОСОБА_7 . Через 5 хв. вона побачила, що до патрульного автомобіля повернулись працівники поліції, які тримали ОСОБА_7 за руки та посадили його в автомобіль.

Всупереч поясненням обвинуваченого в суді, та аналогічним доводам апелянта про недоведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, ці твердження спростовані як вищенаведеними поясненнями потерпілої та свідків, а також письмовими доказами по справі.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30.06.2019, ОСОБА_8 просила вжити заходи до невідомого чоловіка, який 30.06.2019 біля 12:40 год., знаходячись по АДРЕСА_5 , відкрито заволодів її майном, спричинивши майнову шкоду на суму приблизно 200 грн.

Згідно заяви ОСОБА_8 від 30.06.2019, вона добровільно видала працівникам поліції пакета, в якому знаходяться гаманець вартістю 50 грн., з грошовими коштами в розмірі 165 грн., 3 огірка та пучок петрушки, який оглянутий згідно протоколу огляду від 30.06.2091.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2019, потерпіла ОСОБА_8 на фотознімку №2 ( ОСОБА_7 ), впізнала чоловіка, який 30.06.2019 близько 12:30 год. по АДРЕСА_6 , відкрито викрав її пакет, впізнала за овальним лицем, великими очами, клаповухими вухами.

Свідок ОСОБА_12 на фотознімку №2 також впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який 30.06.2019 близько 12:30 год., тримаючи поліетиленовий пакет в руках, втікав від працівників поліції у дворі будинку АДРЕСА_7 , що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2019.

Згідно протоколу про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2019, свідок ОСОБА_13 на фотознімку №4 ( ОСОБА_7 ), впізнав чоловіка, який 30.06.2019 близько 12:30 год., пробігав повз нього по АДРЕСА_3 в червоних шортах та кепці, який спіткнувся, перестрибуючи бордюр, і впав, та його затримали співробітники поліції.

Протоколом огляду відеофайлів (зазначений відеозапис вівся зі службового автомобіля патрульної поліції Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_1 ) від 30.06.2019, підтверджено також обставини події, зокрема встановлено, що ОСОБА_7 втікав, а за ним бігла потерпіла. Також зафіксовані обставини, як зі службового автомобіля патрульної поліції Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_1 , вибіг співробітник патрульної поліції, який переслідував ОСОБА_7 .

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, а не за ч. 2 ст. 186 КК України, то слід зазначити наступне.

З наведених апелянтом доводів слідує, що ОСОБА_7 , заволодівши майном потерпілої, коли тікав, то кинув викрадене майно. Зазначені обставини, на думку захисника, свідчать про те, що обвинувачений мав можливість розпорядитися викраденим майном, але припинив свої дії після того, як вони були виявленні та викинувши пакет, повернув викрадене.

На думку сторони захисту, враховуючи спосіб вилучення майна, відношення засудженого до вчиненого, спрямованості умислу та інші докази, в діях ОСОБА_7 є ознаки закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України.

Аналогічні доводи були висловлені і під час судового розгляду, і суд першої інстанції у вироку спростував ці доводи.

У вироку суд першої інстанції, врахувавши правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 335/1893/16-к, зазначив, що крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Так, в судовому засіданні потерпіла пояснила, що коли вона зрозуміла, що обвинувачений викрав у неї пакет, вона побігла за ним, кричала йому зупинитися та повернути пакет, але ОСОБА_7 продовжував втікати, тримаючи пакет в руках, що також підтверджується дослідженим судом відеозаписом зі службового автомобіля патрульної поліції. З пояснень свідка ОСОБА_9 також вбачається, що він та його напарниця побачили, що біжить ОСОБА_7 , у якого в руці був пакет, за ним бігла потерпіла, яка кричала, що обвинувачений відібрав у неї пакет, вони почали його переслідувати, побігли за ним, кричали зупинитися та через деякий час його затримали, та тільки перед затриманням обвинувачений викинув пакет. Вказані обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 тікав від працівників поліції та потерпілої, при цьому у нього в руці був пакет та він був в подальшому затриманий працівниками поліції, підтвердила також свідок ОСОБА_11 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_7 були розпочаті як крадіжка, але були виявлені потерпілою та іншими особами і, незважаючи на це, ОСОБА_7 продовжив свої дії щодо заволодіння майном потерпілої, тікав від потерпілої та працівників поліції з викраденим пакетом, тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності.

Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

З цим висновком погоджується колегія суддів та вважає, що відсутні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 185 КК України, як про це зазначає захисник.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить апелянт.

Обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України.

При призначенні покарання достатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний злочин, а також дані про особу винного, який не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимий за корисні злочини, на психіатричному обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2005 року з діагнозом: «РПП внаслідок вживання каннабіноїдів, алкоголю зі шкідливими наслідками», не працює, шкода відшкодована шляхом повернення майна потерпілої, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що ОСОБА_7 , раніше судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та вчинив даний корисливий злочин проти власності, в період звільнення від відбування покарання з випробування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_7 є покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України виключно в умовах ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3