Дата документу 18.03.2024 Справа № 334/326/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/326/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/211/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора - стажиста на посаді прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Начальник СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 , на який було перераховано грошові кошти потерпілого, загальною сумою 17950 грн.

Під час досудового розслідування встановлено, що 11 січня 2024 року близько 11 год. 52 хв., невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, через соціальну мережу «Телеграм», під приводом обміну валют, шахрайським шляхом, заволоділа належними ОСОБА_10 грошовими коштами у сумі 17950 гривень, які остання добровільно, власноручно, однією транзакцією, перерахувала з належної їй банківської картки НОМЕР_3 на банківську картку НОМЕР_2 , чим завдала ОСОБА_10 майнову шкоду на вищевказану суму (ЄО№37 від 11.01.2024).

Згідно із рапортом дізнавача СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 11 січня 2024 року, об 16 год. 50 хв., засобом Інтернет мережі «Вайбер» було здійснено виклик за номером мобільного телефону - НОМЕР_4 , який належить заявнику ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка повідомила, що на сьогоднішній день вона перебуває на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим з`явитися на допит вона не має можливості.

Під час бесіди остання повідомила, що у зв`язку з тим, що на території м. Бердянськ не має можливості розрахуватись українською гривнею, вона вирішила обміняти українську гривню на російський рубль.

Так, 11 січня 2024 року в соціальній мережі «телеграм» вона знайшла чат під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » посилання на обліковий запис « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому вона побачила оголошення про надання послуги з обміну валюти, автором вказаного оголошення був чоловік який підписаний як « ОСОБА_12 » посилання на обліковий запис « ОСОБА_13 » мобільний номер приховано.

Того ж дня ОСОБА_10 почала вести переписку з невстановленим чоловіком, який пообіцяв їй, що здійснить обмін української гривні на російський рубль по курсу 2,45 та повідомив, що для того, щоб здійснити обмін валют, необхідно буде здійснити переказ грошових коштів на належну йому банківську картку, після чого він виконає зворотній переказ грошових коштів у рублях та надіслав номер банківської картки, яка емітована AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 . На вказані умови ОСОБА_10 погодилась.

Далі, 11 січня 2024 року ОСОБА_10 зі своєї банківської картки, яка емітована AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 об 11 год. 52 хв. однією транзакцією здійснила переказ грошових коштів у сумі 17950 гривень на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 . Після чого невстановлений чоловік пообіцяв, що протягом декількох хвилин здійснить зворотній переказ грошових коштів, а саме, 43000 рублів.

Однак в подальшому невстановлений чоловік, перестав виходити на зв`язок та заблокував ОСОБА_10 . Внаслідок чого вона зрозуміла, що стала жертвою шахраїв.

Таким чином, ОСОБА_10 було завдано майнову шкоду на загальну суму 17950 гривень.

12 січня 2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за погодженням прокурора - стажиста Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_14 було подано клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, що перебувають у володінні AT КБ «ПриватБанк», щодо руху грошових коштів по банківській карті № НОМЕР_2 .

15 січня 2024 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя було винесено ухвалу по справі №334/326/24, в якій надано доступ до інформації та оригіналів і копій усіх документів тимчасовий доступ до речей і документів, що перебувають у володінні AT КБ «ПриватБанк».

1 лютого 2024 року дізнавачем СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 було проведено тимчасовий доступ до речей і документів, що знаходяться у володінні AT КБ «ПриватБанк».

Під час отриманої інформації було встановлено, що банківська картка № НОМЕР_2 , прив`язана до рахунку НОМЕР_1 , відкрита на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що грошові кошти у сумі 17950 грн., які належать потерпілій та знаходяться на рахунку НОМЕР_1 банківської картки № НОМЕР_2 , емітованої в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 , мають доказове значення по кримінальному провадженню.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши рішення тим, що дізнавачем не доведена можливість використання банківського рахунку як доказу у кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що висновок, який був зроблений слідчим суддею про те, що на банківському рахунку НОМЕР_1 не зберігається індивідуально визначені грошові кошти власника рахунку, фактично суперечить доказам, наданим під час судового розгляду.

Зазначає, що слідчий суддя послався на положення пункту 1.3 Інструкцію «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою правління НБУ №22 від 21 січня 2004 року, однак 27 травня 2022 року за рішенням правління НБУ №106 вказана постанова втратила чинність.

Крім того вказує, що згідно доданих документів до клопотання про накладення арешту на майно, отриманих на підставі ухвали слідчого судді встановлено, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована із банківським рахунком НОМЕР_1 та відкрита на ім`я ОСОБА_9 .

Зауважує, що 11 січня 2024 року об 11 год. 52 хв. із банківського рахунку ОСОБА_10 на банківський рахунок ОСОБА_9 переведено грошові кошти в сумі 17950 грн., які належали ОСОБА_10 на праві приватної власності.

Вважає, що висновок слідчого судді про те, що банківський рахунок не є матеріальним об`єктом, у зв`язку з чим режим поводження із банківським рахунком не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів, таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки банківський рахунок НОМЕР_1 відповідає вимогам ст. 98 КПК України, адже він фактично був використаний для вчинення даного кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди у вигляді грошових коштів ОСОБА_10 .

Зазначає, що вказаний факт підтверджується протоколом заходу забезпечення кримінального провадження, в ході якого встановлено факт нарахування належних ОСОБА_10 грошових коштів на банківський рахунок НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 , транзакцію із зарахування грошових коштів потерпілої в сумі 17950 грн. на вказаний банківський рахунок проведено 11 січня 2024 року об 11 год. 52 хв.

Крім того вказує, що щодо твердження слідчого судді про те, що арешт може бути накладений на кошти і цінності, що знаходяться на банківських рахунках, а не на самі банківські рахунки, то вказане твердження прямо суперечить вимогам ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Звертає увагу на те, що накладення арешту на банківський рахунок передбачає блокування всіх фінансових операцій за переведення готівкових коштів, а також операцій із закриття банківського рахунку.

Вказує, що метою накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 є збереження грошових коштів ОСОБА_10 , а також збереження ознак кримінального правопорушення, які були утворені на вказаному банківському рахунку, не застосування вказаного засобу забезпечення кримінального провадження може бути наслідком переведення грошових коштів заявниці на інші рахунки, або їх обготівковування, що призведе до їх втрати.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000002 від 11 січня 2024 року, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України про накладення арешту на банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_9 , накласти арешт на банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судовому засіданні апеляційного суду прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та зазначили, що накладення арешту саме на банківський рахунок може запобігти вчиненню нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, прокурорів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та провівши судові дебати, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, неправильно вирішив клопотання по суті, не врахував вимоги кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що підрозділом дізнання Бердянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 11 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР випливає, що 11 січня 2024 року близько 11 год. 52 хв., невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, через соціальну мережу «Телеграм», під приводом обміну валют, шахрайським шляхом заволоділа належними ОСОБА_10 грошовими коштами у сумі 17950 грн., які остання добровільно, власноручно, однією транкзацією перерахувала з належної їй банківської картки НОМЕР_3 на банківську картку НОМЕР_2 , чим завдала ОСОБА_10 майнову шкоду на вищевказану суму (а.с. 5).

Із рапорту дізнавача СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що 11 січня 2024 року через мережу «Вайбер» була допитана ОСОБА_10 , яка зазначила про обставини, що викладені в клопотанні про арешт майна (а.с. 10).

Крім того, із доданих до клопотання доказів вбачається, що 11 січня 2024 року об 11 год. 52 хв. на банківський рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_9 від ОСОБА_10 здійснено переказ грошових коштів на суму 17950 грн. (а.с. 19).

Враховуючи те, що згідно ст. 3.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків), або безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках), то цілком можливим є накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, якщо такі грошові кошти були предметом кримінального правопорушення незалежно від форми, у якій вони існують.

Отже, із вищевказаного випливає, що грошові кошти в сумі 17950 грн., які були переведені на банківській рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_9 розглядаються як предмет вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В своєму клопотанні про арешт майна, орган досудового розслідування просив накласти арешт на банківський рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_9 , разом з тим, слід звернути увагу на те, що правова природа «накладення арешту на рахунок» відмінна від «накладення арешту на кошти» на ньому, оскільки у випадку арешту на банківський рахунок, ним неможливо користуватись взагалі, адже блокується надходження на рахунок та списання з нього коштів.

Отже, на думку колегії суддів, накладення арешту на банківський рахунок на ім`я ОСОБА_9 , а не на грошові кошти у відповідній сумі може позбавити останню її джерел до існування, адже такий банківський рахунок може бути в тому числі рахунком із спеціальним режимом, зокрема, для виплати заробітної плати або інших соціальних виплат, на які має право власник банківського рахунку.

Крім того, як випливає із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на гроші у будь-який валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках.

Відтак, із аналізу вказаної норми чинного законодавства вбачається, що арешт можливо накласти на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку, а не на сам банківський рахунок.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на грошові кошти в сумі 17950 гривень, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 , забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 17950 гривень, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - стажиста на посаді прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання начальника СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в розмірі 17950 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 .

В решті клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4