Справа № 703/1121/24

УХВАЛА

22 березня 2024 року м. Сміла
Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
встановила:
В березні 2024 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року, постановленою по справі № 703/1121/24 на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із скасуванням заборон користування та розпорядження транспортним засобом.
Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судці Смілянського міськрайонного суду від 18 березня 2024 року накладено арешт на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною користування та розпорядження транспортним засобом.
Представник заявника зазначив, що наразі відпала потреба у застосуванні арешту майна з огляду на те, що 19 березня 2024 року судовим експертом ОСОБА_5 було проведено огляд автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого зафіксовано дані, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. При проведенні огляду також був присутній власник майна ОСОБА_4 . Зважаючи на це, органом досудового розслідування забезпечено отримання фактичних даних для подальшого проведення експертиз із дослідження технічного стану вказаного транспортного засобу та дослідження обставин і механізму дорожньо транспортної пригоди. Вважає, що подальша потреба утримувати автомобіль під арештом відсутня як така. Наразі автомобіль стоїть під відкритим небом, та тривале його перебування в таких умовах без належного гаражного зберігання може призвести до корозії та інших негативних процесів, які можуть пошкодити корпус та внутрішні компоненти транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем, здійснює діяльність за КВЕД 47.81 «Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами». Арештований автомобіль використовувався ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності, зокрема, перевезення товарів із оптових баз до місця ведення торгівлі. Тривале утримання органом досудового розслідування транспортного засобу призведе до логістичних проблем у підприємницькій діяльності та унеможливить отримання ОСОБА_4 доходу для себе та своєї сім`ї. Також вказує, що на утриманні ОСОБА_4 та його дружини перебуває донька ОСОБА_6 , яка є студенткою 1 курсу НМ ім.. О.О. Богомольця. Навчання дитини потребує фінансових видатків, а отже і наявності стабільного доходу. Потенційні проблеми у підприємницькій діяльності можуть призвести до падіння доходів ОСОБА_4 та неможливості забезпечення здобуття донькою освіти. Крім того, вказує, що потерпілому відшкодовано шкоду, завдану внаслідок спричинення ДТП. В сукупності вказані обставини доводять відсутність потреби в подальшому обмеженні ОСОБА_4 у праві користування та розпорядження транспортним засобом, відтак, просив задовольнити клопотання.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Слідчий СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, однак направив до суду письмову заяву, в якій проти задоволення клопотання про скасування арешту вказаного автомобіля не заперечував, просив розгляд клопотання проводити без його участі.
З врахуванням положень ч.4 ст.107 та ч.2 ст.174 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання без участі особи, яка заявила клопотання та особи, за клопотанням якої було арештовано зазначене у клопотанні майно, а також без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Слідчий суддя, врахувавши позицію особи, яка звернулася з клопотанням та слідчого, які викладені в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.1 ст.316 КПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 КПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1-6 ст.319 КПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.
ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).
Відповідно до ст. 16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Відповідно до ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги чинного законодавства, щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, запобігає зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Таким чином, продовження існування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, є безумовним порушенням прав власника вказаного майна та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення власника автомобіля можливості ним користуватися призводить до порушення засад розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Крім того в кримінальному провадженні відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування заявником належним йому майном.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що подальше обмеження права на користування зазначеним майном, буде непропорційним втручанням у право власності власника майна, а тому приходить до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення, саме в частині заборони користування вказаним автомобілем.
На підставі викладеного, керуючись ст.170-174, 370, 372 КПК України,
постановила:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково.
В решті заявлених вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1