Провадження № 1-кс/686/3555/24
24 квітня 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання зазначає, що на даний час в рамках кримінального провадження експертом проведено огляд арештованого майна, проведенні необхідні судові експертизи та слідчі (розшукові) дії з її автомобілем, тому вважає, що відпала потреба в арешті транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , який ОСОБА_4 потрібний для використання у господарській діяльності.
ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила про те, що не заперечує проти скасування арешту на автомобіль у частині надання власнику можливості ним користуватися.
Із наявних матеріалів (витягу з ЄРДР) вбачається, що «13.11.2023 року близько 18 год. 40 хв. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Чорновола, зі сторони вул.Госпітальна, в напрямку вулиці Трудова, що в м.Хмельницькому, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого, здійснив наїзд на гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вулиці Чорновола, поблизу зупинки громадського транспорту «Хмельницькзалізобетон», по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, перелому носових кісток, перелому лобної кістки з права, з переходом на орбіту, забійної рани голови, параорбітальних гематом з права та зліва», госпіталізований в нейрохірургічне відділення КП «Хмельницька міська лікарня» ХМР.»
13.11.2023 в ході проведення, в період часу з 20 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв., огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, було тимчасово вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області (м.Хмельницький, вул.Шухевича,120Д) належний ОСОБА_4 автомобіль марки та моделі «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 .
14.11.2023 р., постановою слідчого, вказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.11.2023 р. було накладено арешт, із тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на належний ОСОБА_4 автомобіль марки та моделі «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з наданих матеріалів, у межах досудового розслідування 29.12.2023 проведена експертиза технічного стану вилученого транспортного засобу.
З огляду на викладене та відсутність у сторони обвинувачення заперечень щодо необхідності подальшого застосування арешту до автомобіля із забороною користування його власнику, підстав зберігати транспортний засіб надалі у розпорядженні сторони обвинувачення натепер немає.
З урахуванням викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального із застосуванням усіх визначених законом заборон.
Разом із цим, транспортний засіб має статус речового доказу у кримінальному провадженні.
Щодо вимоги клопотання про скасування арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу сері НОМЕР_2 , то така вимога не може бути задоволена, оскільки ухвалою слідчого судді від 15.11.2023 арешт на це майно не накладався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя
У іншій частині вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя