Справа № 509/1893/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000210 від 05.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 05 березня 2024 року в період часу з 14 год. 56 хв. до 16 год. 16 хв., перебуваючи в приміщенні гіпермаркету № 2 ТОВ «Епіцентр-К», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, в умовах діючого в Україні воєнного стану, умисно, переконавшись в тому, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, перебуваючи у відділі «Інструменти» взяв зі стелажу інструмент, а саме обтискні кліщі HSC8 6-6 АСКО-Укрем, вартістю 1079 гривень 17 копійок без ПДВ, вийняв їх з заводського упакування, яке залишив на стелажі, а вказаний інструмент помістив до внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , не розрахувавшись за вказані обтискні кліщі HSC8 6-6 АСКО-Укрем, направився до виходу з приміщення гіпермаркету та намагався спричинити ТОВ «Епіцентр-К» матеріальну шкоду на вказану суму, тобто вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході біля вхідних автоматичних дверей був зупинений працівником охорони.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах (особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежалі від її волі) на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

28.03.2024 року між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

Враховуючи сприяння підозрюваного ОСОБА_4 у розслідування вказаного кримінального правопорушення, щирого каяття, сторони узгодили покарання за ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн..

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 28.03.2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд затвердити досягнуту під час досудового розслідування між ним та прокурором угоду про визнання винуватості, за участю захисника, запевнивши про добровільність укладення угоди та про можливість виконання нею призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Представник потерпілого ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні подав заяву, якою надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні, а також подав заяву про розгляд крмінального провадження за його відсутності, цивільний позов заявляти не буде.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах (особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежалі від її волі) на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Представник потерпілого ОСОБА_7 подав заяву, якою надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні.

Також судом встановлено та перевірено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 28.03.2024 року про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 від 28 березня 2024 року в кримінальному провадженні №0000210 від 05.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України, - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості, призначити ОСОБА_4 узгоджені сторонами вид та міру покарання за ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили:

- паперове упакування від обтискних кліщів HSC8 6-6 АСКО-Укрем, яке вилучене в ході огляду місця події від 05.03.2024 року, та яке знаходиться на відповідальному зберіганні у камері речових доказів відділу поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, - повернути власнику ТОВ "Епіцентр-К";

- DVD-R диск "Axent" з відеозаписами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - надалі зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1