Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2024 року м. Рівне

Справа № 559/2182/23

Провадження № 11-кп/4815/259/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000355 від 03.06.2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Збитин Дубенського району Рівненської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, неодруженого, згідно ст.89 КК України, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, і призначено покарання три роки позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з дня приведення вироку до виконання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, військовозобов`язаний ОСОБА_6 пройшов обстеження та медичний огляд, що підтверджується довідкою ВЛК №10/73, згідно якої визнаний здоровим і придатним до військової служби, однак, перебуваючи 17.05.2023 року в приміщенні Дубенського РТЦКСП, відмовився від отримання повістки для відправки 18.05.2023 року о 05 год. 00 хв. на військову службу під час загальної мобілізації в складі команди НОМЕР_1 , яку йому було вручено, відповідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», і, діючи умисно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, у визначений строк до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, ухилившись від призову на військову службу під час загальної мобілізації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК України, покликається на суворість призначеного покарання і доводить, що судом при ухваленні вироку не було враховано той факт, що він позитивно характеризується за місцем свого проживання, щиро розкаявся у своїх діях та усвідомив свою провину, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває, має на утриманні хвору матір, яка потребує догляду, а тому просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним терміном в 1 рік.

Іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на задоволення апеляційної скарги, доводи прокурора щодо законності й обґрунтованості оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, які, згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини ніким із сторін провадження на момент судового розгляду не оспорювалися і не заперечуються при апеляційному розгляді.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про призначення йому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував характер та ступінь вчиненого в умовах воєнного стану злочину, віднесеного законом до нетяжких злочинів, особу ОСОБА_6 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини, є учасником бойових дій, відсутність підстав бронювання від призову на військову службу під час мобілізації, і призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 336 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, яке з урахуванням ухилення від призову на військову службу в особливий період, не можна вважати надто суворим та невідповідним для попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

З урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_6 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, а тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах ККС Верховного Суду від 05.02.2024 року у справі №625/67/23, від 15.11.2023 року у справі №641/1067/23, від 19.03.2024 року справа №676/4559/22.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3