Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/718/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000276 від 22.07.2018, за апеляційними скаргами прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Богданівка Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , який має неповну вищу освіту, не працює, раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

Відповідно до ст. 72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22.07.2018 до дня набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день переднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн 00 коп та в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

21.07.2018, близько 17.00 18.00 годин, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відпочивав на березі річки Інгулець неподалік будинку № 155 по вулиці Інгулецька у с. Богданівка Петрівського району Кіровоградської області.

Цього ж дня, близько 21 години 30 хвилин між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник умисел на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , із відділення дерев`яного столу, за яким він сидів разом з останнім, дістав металевий ніж з чорною резиновою рукояткою, підвівся, наблизився до ОСОБА_14 та завдав йому одного удару зазначеним ножем у ділянку грудної клітини праворуч.

Від отриманого удару ножем, ОСОБА_14 отримав тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення правої половини грудної клітини із проникненням до правої плевральної порожнини, пошкодженням судини кореня правої легені та верхньої долі правої легені.

22.07.2018 о 05 годині 36 хвилин ОСОБА_14 , перебуваючи у відділенні реанімації КЗ «Петрівська ЦРЛ», від отриманого тілесного ушкодження помер.

Відповідно до висновку експерта №257 від 19.09.2018 при дослідженні трупу ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог вказує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_9 обставин, що пом`якшують покарання - негайне надання потерпілому медичної допомоги та доставка його у лікарню та наявність у діях обвинуваченого щирого каяття.

У обвинуваченого відсутні активні дії, які б свідчили про каяття щодо вчиненого кримінального правопорушення. Позов потерпілої обвинувачений не визнав та не вжив жодних дій щодо відшкодування завданих потерпілій збитків.

Прояв каяття перед потерпілою, ОСОБА_9 висловив після спливу п`яти років у судовому засіданні під час допиту в якості обвинуваченого.

Визнання факту вчинення кримінально протиправного діяння за іншою правовою кваліфікацією, за відсутності підтверджених з боку обвинуваченого активних дій, щодо щирого жалю та осуду своєї поведінки, свідчить, про відсутність в діях ОСОБА_9 щирого каяття.

Отже, місцевим судом призначено ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці, яке є надто м`яким та недостатнім для досягнення мети покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 офіційно не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я, раніше судимий, проте відповідно до ст. ст. 88-90 КК України вважається особою, що не має судимостей.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що місцевим судом безпідставно призначено покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України.

Зокрема, судом першої інтонації необгрунтовано визнано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та негайне надання медичної допомоги та доставка у лікарню. Також, судом при призначенні покарання безпідставно враховано участь ОСОБА_9 в антитерористичній операції.

Вказує, що обвинувачений не надав потерпілому першої медичної допомоги та сів за кермо автомобіля щоб відвести ОСОБА_14 до лікарні, оскільки свідки події не вміли керувати автомобілем.

Зазначає, що обвинувачений попросив пробачення у потерпілої лише під час останнього слова, що свідчить про відсутність у ОСОБА_9 щирого каяття.

Обвинувачений не вжив заходів щодо відшкодування потерпілій завданої матеріальної та моральної шкоди, що свідчать про байдуже ставлення ОСОБА_9 до вчиненого кримінального правопорушення.

Посилається на те, що ОСОБА_9 офіційно не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я, раніше судимий, проте відповідно до ст. ст. 88-90 КК України вважається особою, що не має судимостей.

Вказує, що місцевим судом безпідставно не враховано обтяжуючу обставину, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, оскільки факт вживання алкоголю підтвердив у своїх показаннях ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 .

Від обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на подані апеляційні скарги, в яких вони на погоджуються з доводами апеляційних скарг та вказують, що до моменту затримання працівниками поліції ОСОБА_9 з`явився з повинною, подав заяву про вчинене кримінальне правопорушення, прийняв добровільно участь у огляді місця події вказавши на знаряддя вчинення злочину, які були вилучені та долучені у справі речовими доказами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 визнав вину та завдання тілесних ушкоджень, при цьому пояснив, що він не бажав настання тяжких наслідків. Сторона захисту заявляла клопотання про перевірку належності лікування потерпілого, яке могло призвести до смерті.

Відшкодувати майнову шкоду ОСОБА_9 самостійно не може, оскільки з 2018 знаходиться в умовах СІЗО, але його батьки пропонували потерпілій відшкодувати шкоду, на що від потерпілої отримали відмову.

Необхідність визнання обтяжуючої вину обставину - алкогольне сп`яніння, не підтверджене будь якими доказами у справі.

Судом першої інстанції правильно враховано віктимологічну поведінку потерпілого, який, знаючи про минуле обвинуваченого, зокрема, той факт, що він проходив службу у зоні АТО на Донецькому напрямку та приймав участь у бойових діях, під час спільного відпочинку вступив з ним у конфлікт саме на цьому ґрунті. При цьому, висловлював образливі для обвинуваченого судження про те, що він нібито не воював, хоча сам участі у бойових діях не брав взагалі, про що достеменно встановлено у судовому засіданні як з показань обвинуваченого, так і свідків.

Тобто, потерпілий свідомо провокував обвинуваченого на конфлікт, висловлюючи судження, які є образливими як для пересічної людини, так і набагато гостріше для особи, яка приймала участь у бойових діях, боронячи Україну та її громадян ціною свого життя та здоров`я.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, і в апеляційних скаргах не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційних скарг, колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 , про проведення судового слідства в частині повторного допиту свідка ОСОБА_13 є неспроможними, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК, повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Проте, колегією суддів у кримінальному провадженні такої умови не встановлено. Під час апеляційного розгляду захисник-адвокат ОСОБА_8 , клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_13 у зв`язку із неповнотою допиту чи порушеннями порядку допиту необгрунтував.

При цьому, колегія суддів зауважує що сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції, не є підставою для повторного допиту свідка в апеляційному суді.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 65 КК України, визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною.

Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Згідно роз`яснень п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру призначеного покарання ОСОБА_9 місцевий суд у повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання судом першої інстанції правильно визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, негайне надання медичної допомоги та доставка в лікарню потерпілого, приниження честі і гідності обвинуваченого, який здійснював участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави на Донецькому напрямку.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Як особа ОСОБА_9 характеризується позитивно. Відповідно до службової характеристики ОСОБА_9 за час виконання посадових обов`язків зарекомендував себе з позитивної сторони, спроможний якісно виконувати поставлені завдання. Посадові обов`язки опанував у повному обсязі та виконує їх завжди професійно, своєчасно, якісно, проявляє розумну ініціативу та наполегливість. За сумлінне виконання службових обов`язків неодноразово отримував подяки та відзнаки командування.

У складних умовах та при виконанні бойових завдань орієнтується впевнено, завжди приймає правильні та обгрунтовані рішення. Під час перебування в зоні бойових дій проявляв мужність, наполегливість та рішучість, представлений командуванням частини до державної нагороди.

За закріпленою технікою та озброєнням уважно слідкує, постійно удосконалює свій професійний рівень. Постійно працює над підвищенням рівня бойової підготовки підрозділу, вміло керує підлеглим особовим складом. У колективі користується заслуженим авторитетом (т.2 арк.к.п.240).

Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_9 проживає разом з батьками - пенсіонерами ОСОБА_16 1953 р.н. та ОСОБА_17 1955 р.н. у приватному будинку, доглядає та допомагає по домогосподарству.

З односельцями у спілкуванні врівноважений, добросовісний. З 03 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15 призваний у Збройні сили України по мобілізації де і перебував по 12 квітня 2016 року.

Спиртними напоями не зловживає. Заяв та скарг до сільської ради на ОСОБА_9 не надходило (т.2 арк.к.п.229).

Обвинувачений, є учасником бойових дій, є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має державні нагороди та подяки командира військової частини, перебуває на обліку з приводу сухот (т.2 арк.к.п.230 - 233, 236-242).

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

На переконання колегії суддів, місцевим судом правильно встановлено наявність обставин які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, негайне надання медичної допомоги та доставка в лікарню потерпілого, приниження честі і гідності обвинуваченого, який здійснював участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави на Донецькому напрямку.

Вказані обставини, які пом`якшують покарання, на переконання колегії суду істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. Щиро розкаявся у вчиненому, дуже шкодує про вчинене, висловлював жаль з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілою та показав, що не бажав настання смерті ОСОБА_14 . До моменту затримання працівниками поліції обвинувачений з`явився з повинною, подав заяву про вчинене кримінальне правопорушення, прийняв добровільно участь в огляді місця події, вказавши на знаряддя вчинення злочину, яке було вилучено та долучено у справі у якості речових доказів (т.2 арк.к.п.55-57, 165).

Після нанесення тілесного ушкодження, обвинувачений ОСОБА_9 одразу повіз потерпілого ОСОБА_14 до лікарні де чекав лікаря. Вказане свідчить про дієве каяття обвинуваченого та бажання виправити ситуацію, з метою уникнення тяжких наслідків.

Отже, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про визнання пом`якшуючою обставиною щире каяття, оскільки - щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність та бажання виправити ситуацію. До того ж, пом`якшуюча обставина щире каяття, зазначена в обвинувальному акті, який міститься у матеріалах кримінального провадження (т.1 арк.к.п.2).

Також, місцевий суд правильно визнав пом`якшуючою обставиною негайне надання медичної допомоги та доставка в лікарню потерпілого, оскільки вказані обставини підтверджуються показаннями як обвинуваченого ОСОБА_9 , даними під час досудового розслідування та під час судового розгляду так і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та стороною обвинувачення не спростовані.

За таких обставин, доводи наведені в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, щодо безпідставного врахування пом`якшуючих обставин щире каяття, негайне надання медичної допомоги та доставка в лікарню потерпілого, є необгрунтованими.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що наведений у частині 1 статті 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Дослідивши докази, суд першої інстанції об`єктивно встановив факт очевидної віктимної поведінки потерпілого ОСОБА_14 , який фактично безпричинно спровокував обвинуваченого ОСОБА_9 на активні дії, який відчував на собі жахи війни та смерть побратимів, тобто спровокував конфлікт, наслідком якого стало заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Так, потерпілий ОСОБА_14 , знаючи про минуле обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме що він проходив службу у зоні АТО на Донецькому напрямку та приймав участь у бойових діях, під час спільного відпочинку вступив з обвинуваченим у конфлікт на цьому ґрунті. Висловлював образливі для ОСОБА_9 судження про те, що він нібито не воював, хоча сам участі у бойових діях не брав взагалі, що беззаперечно підтверджується показаннями обвинуваченого та свідків.

Потерпілий свідомо провокував обвинуваченого на конфлікт, висловлюючи судження, які є образливими як для пересічної людини, так і набагато гостріше для особи, яка приймала участь у бойових діях, боронячи Україну та її громадян ціною свого життя та здоров`я.

Отже, протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_14 , у даному випадку, правильно визнана обставиною, що істотно знижує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 .

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував взаємозв`язок із пом`якшуючою обставиною щире каяття у вчиненому та приниження честі і гідності обвинуваченого, який здійснював участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави на Донецькому напрямку. Щире каяття ОСОБА_9 , негайне надання медичної допомоги, доставка потерпілого у лікарню, вказує на особу обвинуваченого і має наслідком позитивний вплив та характеризує «істотне зниження тяжкості вчиненого злочину».

Також, суд першої інстанції правильно визнав пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою про вчинення злочину обвинуваченого, протоколом огляду місця події, показаннями ОСОБА_9 під час досудового розслідування та не заперечується стороною обвинувачення.

Доводи наведені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, також не можуть бути враховані при обрані виду і міри покарання, оскільки згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків зміни прокурором обвинувачення, висунення ним додаткового обвинувачення або відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

При цьому, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 не інкриміновано обтяжуючу обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України (т.1 арк.к.п.2).

Врахувавши наведені обставини кримінального провадження, пом`якшуючи обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, негайне надання медичної допомоги та доставка в лікарню потерпілого, приниження честі і гідності обвинуваченого, який здійснював участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави на Донецькому напрямку, позитивну характеристику за місцем проживання та служби, обвинувачений є учасником бойових дій, є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має державні нагороди та подяки командира військової частини, перебуває на обліку з приводу сухот, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що керуючись принципом справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо виключно за умови призначення покарання у виді позбавлення волі, з його реальним відбуттям та можливість призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк, нижчий від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Таке покарання є справедливим, необхідним та достатнім для перевиховання ОСОБА_9 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Щодо розв`язання цивільного позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України регламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, Верховний Суд у Постанові від 10.06.2021 року по праві №820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до матеріалів справи, адвокат надав Договір про надання правової допомоги та Акт про надання послуг правничої (правової) допомоги, що підтверджує його діяльність та узгодженість з клієнтом на суму у розмірі 25 000 грн 00 коп (т.8 арк.к.п.78-82).

За таких обставин, сума витрат на правничу допомогу підтверджена, отже місцевий суд правильно стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн 00 коп.

Цивільний позов у частині стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, вирішено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 128, 129 КПК України, при його вирішенні судом враховані відповідні положення ЦК України щодо відшкодування завданої шкоди та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судове рішення в цій частині є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає принципам достатності та справедливості.

Зокрема, при визначенні розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі врахував характер страждань потерпілої та майновий стан обвинуваченого.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій моральну шкоду.

Істотних порушень вимог КПК України, які є підставою для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду, колегією суддів, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційні скарги прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 захисника адвоката ОСОБА_8 , задоволенню не підлягають, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_9 , слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення,а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4