Справа № 541/2644/23
№ провадження 1-кп/541/39/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 ,,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000657 від 06.06.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кибинці, Миргородського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, холостого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, особи з інвалідністю з дитинства 3-ої групи, працюючого в ФОП ОСОБА_8 , продавцем-консультантом,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

19 травня 2023 року, близько 9 години ОСОБА_6 , правомірно перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Ауді 80» д.н.з. НОМЕР_1 блакитного кольору, яким користується ОСОБА_4 , поруч з домоволодінням по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_6 виник намір та бажання на таємне викрадення чужого майна.

Верховною Радою України, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-УІІ та Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-УІІІ російську федерацію було визнано державою-агресором. 24.02.2022 на підставі рішення президента російської федерації збройними формуваннями російської федерації, була розпочата військова агресія проти України. До вказаних дій приєдналися також незаконні збройні та воєнізовані формування, створені на тимчасово окупованій території Луганської та Донецької областей. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому неодноразово продовжений.

ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що на території України запроваджено воєнний стан, під дією раптово виниклого умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, та знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з кишені наявної жіночої сумки, яка знаходилася між водійським та переднім пасажирським сидіннями, таємно викрав ланцюжок із золота 585° проби масою 10,15 грама оціночною вартістю 23 961,89 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят одна гривня, 89 копійок), який обернув на свою користь.

Вищевказаним майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_4 матеріальних збитків на вищевказану суму 23 961,89 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав повністю. Пояснив, що викрав ланцюжок , коли перебував у машині потерпілої. Ланцюжок золотий здав в ломбард і не викупив його. Моральну шкоду визнає частково. Повідомив, що на даний час відшкодував тисячу гривень, в подальшому планує відшкодовувати по тисячі гривень, оскільки фінансової можливості відшкодувати більше не має. Просив суворо не карати, в скоєному разкаюється.

Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що з ОСОБА_6 вони живуть поряд в одному селі, вона неодноразово підвозила його до м.Миргород. 19.05.2023 він підійшов до неї і попросив підвезти до міста, вона забула телефон і поверталася за ним додому, сумка з золотими прикрасами лежала постійно між водійським та пасажирськими сидіннями. Зникнення ланцюжка виявила 28.05.2023 ввечері. Коли виявила зникнення ланцюжка, всюди його шукала, знала, що не могла його загубити адже в сумочці залишилися інші прикраси. 29.05.2023 ОСОБА_6 зранку в черговий раз підійшов до неї, щоб дістатися міста, допомагав шукати ланцюжок, в цей день вона зателефонувала дільничному. 06.06.2023 дільничний їй повідомив, що крадіжку скоїв ОСОБА_6 . Свою моральну шкоду обґрунтовувала тим, що даний ланцюжок був подарунком від батьків, батька вже не має в живих і даний ланцюжок для неї безцінний. Підтримала цивільний позов просила відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 25000,00 грн, моральну шкоду 300000,00 грн.. Повідомила, що ОСОБА_6 вибачився по телефону і відшкодував тисячу гривень. Стосовно призначення покарання, просила суд суворо не карати.

Крім визнання вини ОСОБА_6 , його вина підтверджується сукупністю доказів, зібраних під час досудового розслідування, дійсність та достовірність яких жодною із сторін не оспорюється, зокрема дослідженими у судовому засіданні:

- договором про надання фінансового кредиту та застави № від 19.05.2023, згідно якого ОСОБА_6 здав в «Ломбард Капітал» ланцюжок масою 10,15 г;

- висновком експерта №СЕ-19/117-23/10018-ТВ від 30.06.2023 за результатами товарознавчої експертизи, згідно якої вартість ланцюжка із золота без вставок 585° проби масою 0,15 грама, станом на 19.05.2023 становила 23961,89 грн.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України , доведена поза розумним сумнівом, і його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

Прокурор просив визнати ОСОБА_6 винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік згідно ст. 75,76 КК України. Також стягнути витрати на проведення експертизи в сумі 956 грн., задовольнити частково цивільний позов потерпілої в розмірі 19500,00 гривень.

Представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до ОСОБА_6 міру покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та змінити запобіжний захід на тримання під вартою.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 міри покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

При призначенні покарання суд приймає до уваги, що обвинувачений розкаюється у скоєному, вину у скоєні правопорушення визнав повністю, задовільно характеризуються за місцем мешкання, не судимий, є особою з інвалідністю з дитинства 3-ої групи, страждає на ряд хронічних захворювань, частково відшкодував матеріальну шкоду, як пом`якшувальні вину обставини. Обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, потерпіла не наполягає на суворій міри покарання.

При призначенні покарання, суд враховує характер і ступень тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, характеризуючі дані на ОСОБА_6 , його відношення до скоєного та вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому ОСОБА_6 слід призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 75,76 КК України.

Суд приймає до уваги ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, спосіб вчинення і вважає, що призначене судом покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому , суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, як не обґрунтоване та заявлене під час судових дебатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів, встановлених в ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також у ч. 1 ст. 368, ч. 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Потерпіла ОСОБА_4 обґрунтовує цивільний позов тим, внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Завдана матеріальна шкода складається з вартості викраденого ланцюжка. Окрім цього, їй завдано і немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, душевним дискомфортом, які вона отримала внаслідок втрати дорогої їй речі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд керується ст. 128 КПК України, ст. ст. 23, 1166-1168 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якою, зокрема, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні, а також враховує п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року (№ 752/17832/14-ц), згідно з яким, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

У добровільному порядку ОСОБА_6 відшкодував матеріальну шкоду на загальну суму 4500,00 грн.

Зважаючи на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди, яка полягає у вартості викраденого ланцюжка 23961,89 грн. , тобто обґрунтованими вимоги останньої про стягнення з ОСОБА_6 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 19461,89 грн. ( 23961,89 грн.- 4500,00), а в решті вимог слід відмовити, так як відповідних підтверджуючих документів суду не надано.

Крім того, суд вважає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілій була завдана й моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку із втратою цінної для неї речі. При цьому, визначаючи розмір відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, та виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про те, що вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000 грн.

Відповідно до висновку Європейського суду від 28.05.1985 (справа Abdulaziz, Cabalesand Balkandali v. UnitedKingdom,) де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

Виходячи з того, що по справі були понесені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 956 грн 00 коп., то відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1(один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 19461 (дев`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят одну) гривню 89 копійок матеріальної шкоди, 5000( п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1