ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/ 5322 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1808 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.114-2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від « 02 » 10 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, працюючого на Куп`янському РВ УПО Харківської області охоронником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ст.114-2 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з часу обрання запобіжного заходу - з 26.07.2023 року.

Визначено залишити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Згідно вказаного вироку, у період, не пізніше 05.02.2023, за невстановлених обставин, у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання у смт. Куп`янськ-Вузловий Куп`янського району Харківської області, виник кримінально-протиправний умисел, направлений на поширення в умовах воєнного стану інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, як що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи вказаний злочинний умисел, у невстановлений період часу, але не пізніше 05 лютого 2023 року, за невстановлених обставин здійснив на території Куп`янського району Харківської області, збір інформації про розташування озброєння ЗС України, із можливістю їх ідентифікації на місцевості.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, перебуваючи 12 лютого 2023 року, о 12 год. 13 хв., за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи особистий стільниковий телефон із закріпленим стільниковим номером « НОМЕР_1 », з доступом до мережі Інтернет, під час спілкування у додатку (месенджері) «Теlegram», використовуючи особистий профіль, підписаний як «ОСОБА_11» та зображення особистого профілю у вигляді напису у два рядки «ІНФОРМАЦІЯ_4», у спільноті « Новый Купянск чат » (посилання; ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 поширив невизначеному колу осіб текст наступного змісту: «От туда (із контекту мається на увазі населений пункт «Петропавлівка») через окраину ІНФОРМАЦІЯ_3 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В подальшому, того ж дня, о 13 год. 29 хв. обвинувачений, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, перебуваючи за вищезазначеним місцем свого проживання, аналогічним засобом поширив невизначеному колу осіб текст наступного змісту: «Через Заборовку, в сторону Ковшаровки, прошли 4-е танка всу» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

01 березня 2023 року, о 13 год. 32 хв. обвинувачений, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, перебуваючи за вищезазначеним місцем свого проживання, аналогічним засобом, поширив невизначеному колу осіб текст наступного змісту: «Вчера танки всу заблудились в Узловой (Трубний), искали дорогу на Глушковку. Повредили памятник и ограждения могил на кладбище, со стороньї железнодорожньїх путей, когда возвращались обратно». (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

07 травня 2023 року о 21 год. 17 хв. обвинувачений під час спілкування у додатку (месенджері) «Теlegram», підписаний як «ОСОБА_11», та зображенням особистого профілю у вигляді напису у два рядки «ІНФОРМАЦІЯ_4», о 18 год. 22 хв. надіслав на адресу користувача із «нікнеймом» « ОСОБА_10 » (із зображенням прапору рф), відеофайл, в якому відображено рух колони танків із символами - білими хрестами, які рухалися вул. Захисників Куп`янська, у м. Куп`янськ, під яким наявний текст наступного змісту: «Куп`янськ!».

Надалі, обвинувачений, 29 травня 2023 року, під час спілкування у додатку (месенджері) «Теlegram», підписаний як «ОСОБА_11», та зображенням особистого профілю у вигляді напису у два рядки «ІНФОРМАЦІЯ_4», о 18 год. 22 хв. надіслав на адресу користувача із «нікнеймом» « ОСОБА_10 » (із зображенням прапору рф), відеофайл, в якому відображено наслідки ворожого обстрілу із коментарем наступного змісту: «Вот результат, нормально шороху навели там) У нас пишут, что пострадали только гражданские, типо военных там не было, но я видел, какой таам хаос, вытаскивали 200, 300 всук!».

Цього ж дня, відразу після попереднього поширення, о 18 год. 22 хв., обвинувачений таким же чином надіслав на адресу користувача із «нікнеймом» « ОСОБА_10 » (із зображенням прапору рф) графічне повідомлення у вигляді зображення карти місцевості у додатку «Google Maps» із відображенням багатоповерхових будинків та їх нумерацією, навпроти яких червоним барвником обведено ділянку лісу, під яким наявний текст наступного змісту: «В зтом лесу напротив 34 дома еще много техники нагнали! Туда бы еще чем-то серьезным насипать!».

При цьому, інформація щодо розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, не розмішувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Згідно відповіді на запит від 30.03.2023 з військової частини НОМЕР_2 , на вищезазначених ділянках місцевості, поширених обвинуваченим невизначеному колу осіб, 12.02.2023 та 01.02.2023, переміщувались особовий склад та техніка деяких підрозділів вч НОМЕР_2 , які залучаються до надання відсічі збройній агресії рф

Згідно відповіді на запит від 13.07.2023 з військової частини НОМЕР_3 , 29.05.2023 пост радіоелектронної розвідки розвідувальної роти ВЧ НОМЕР_3 дислокувався на ділянці лісу, навпроти будинків АДРЕСА_3 , що залучаються до надання відсічі збройній агресії рф.

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч.2 ст.114-2 КК України, як поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з тим рішення суду, обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений в своїй скарзі просить змінити вирок та призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається визнання ним своєї вини в повному обсязі, наявність позитивних характеристик за місцем роботи, а також наявність хворої матері, яка потребує постійного стороннього догляду, а також, що злочин ним скоєний вперше і за час тримання під вартою, ним була усвідомлена суспільна небезпека скоєного. Також зазначив, що його мотивами було виявлення в додатках осіб, що сприяють військовому вторгненню військ рф, для подальшої передачі цієї інформації в правоохоронні органи, а засоби масової інформації активно не поширювали заборону на розповсюдження та обговорювання подібної інформації, в тому числі у додатках (месенджерах) з поясненнями, що цього робити не можна.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що розповсюджував інформацію про ЗСУ через свою легковажність, визнав свою помилку, більше такою діяльністю займатися не буде.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання з урахуванням ст. 69 КК України, та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ст.114-2 ч.2 КК України, та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неповне врахування при постановленні вирок даних, що характеризують особу засудженого. Його ставлення до скоєного. Вину він визнав повністю та щиро розкаявся, що свідчить про здатність до самоконтрольованої поведінки та виправлення без позбавлення волі. На досудовому розслідуванні він активно сприяв його проведенню у скорочені терміни. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що не шукав контактів з представниками сторони агресора, не мав наміру отримувати винагороду за поширення в умовах воєнного стану інформації про переміщення, рух або розташування ЗСУ.

Також захисник вважає, що судом не враховано, що обвинувачений на момент скоєння злочину працював в державній охоронній установі, де характеризується позитивно. Його мати страждає на глаукому та ускладнений цукровий діабет, серцеву недостатність і потребує сторонньої допомоги та догляду, крім сина її ніхто не може надати, так як проживала тільки з ним.

Вважає призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через суворість. А тому, з урахуванням викладеного, вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати положення ст.69 та 75 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ст.114-2 ч.2 КК України. Вважає, що у сукупності з наглядом та застосуванням соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо його виправлення без позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали свої апеляційні вимоги і просили про задоволення своїх апеляційних скарг.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора щодо апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, призначивши йому покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, дії обвинуваченого судом кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і на підставі яких відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду обвинувачений свою провину у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, підтвердив факт поширення з лютого по травень 2023, у додатку (месенджері) «Теlegram», інформації про розташування Збройних Сим України, щиро каявся в скоєному, не оспорював фактичні обставини справи, які зазначені в обвинувальному акті, не наполягав на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, внаслідок чого, суд розглянув справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись поясненнями обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання з урахуванням його щирого каяття, активного сприяння слідству, а також з урахуванням відомостей щодо наявності у нього хворої матері, яка потребує піклування, то колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В даному випадку, суд врахував ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченими, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, зокрема, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, дійшов висновку про неможливість виховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції інкримінованої статті.

Слід зазначити той факт, що на території України введений воєнний стан, у зв`язку з чим, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс. З урахуванням характеру дій обвинуваченого та враховуючи зміст поширеної ним інформації, а також беручи до уваги зазначені ним в апеляційній скарзі доводи, в яких обвинувачений виправдовує свої неправомірні дії тим, що засоби масової інформації не поширювали заборону на розповсюдження подібної інформації, не свідчить по дійсне щире каяття обвинуваченого, внаслідок чого, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні обставини, ніж ті, які визнані судом як пом`якшуючи, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та, як наслідок, слугували б застосуванню до обвинуваченого положень ст.ст.69 та 75 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано та належним чином мотивовано рішення про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Позиція останнього щодо повного визнання своєї вини у скоєному, була також врахована судом при призначенні йому покарання. В даному випадку обвинуваченому судом призначено покарання, яке відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і підстави для його пом`якшення відсутні.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку як про це просять апелянти, колегією суддів не встановлено. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 10 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.114-2 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4