06.11.2023 Справа № 363/284/23
ВИРОК
06 листопада 2023 року м. Вишгород
ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно та систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї мачухи ОСОБА_5 . Так, 18.07.2022 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї мачухи ОСОБА_5 , що полягало в погрозах фізичною розправою та нанесенні тілесних ушкоджень. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 22.08.2022 року ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Крім того, 29.09.2022 року близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї мачухи ОСОБА_5 , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою. Також 17.10.2022 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї мачухи ОСОБА_5 , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, крім того вкрав її кроля. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 21.10.2022 року, справи про вчинення ОСОБА_4 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за №363/3415/22 та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та за №363/3416/22 об`єднано в одне провадження, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Також, 02.11.2022 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, вчинив щодо своєї мачухи ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразились в словесних образах нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, тим самим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, внаслідок систематичного вчинення психологічного насильства у сім`ї з боку ОСОБА_4 відносно потерпілої ОСОБА_5 , у останньої відбувалося накопичення емоційних переживань у вигляді образливості, приниженої гідності, в поєднанні з відповідальністю за безпеку свого життя, відчутті психологічної втоми. Все це призвело до певної проблематизації її життя та наповнило його стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційного напруження. Тому діями ОСОБА_4 , які є психотравмувальними для ОСОБА_5 , їй спричинено психологічні (моральні) страждання.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як вчинення домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою він перебував у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце та спосіб його вчинення. Зокрема, він підтвердив, що 18.07.2022 року, 29.09.2022 року, 17.10.2022 року та 02.11.2022 року, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де він мешкав на той час разом зі своєю мачухою - ОСОБА_5 , вчиняв щодо неї домашнє насильство, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував розправою, за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Не заперечував того, що такими своїми діями завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ст. 126-1 КК України.
Згідно ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, ст. 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.
Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.
Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 15.11.2021 року у справі за №199/6365/19, що розкаяння передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Про щире каяття обвинуваченого свідчить його поведінка як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, де останній надав покази, повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, попросив вибачення у потерпілої за свої дії, засудив свою поведінку, пообіцяв в майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем колишнього проживання характеризувався посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, тому вважає за необхідне призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у межах санкції цієї статті, а саме - у виді громадських робіт (обмеження, передбачені ч. 3 ст. 56 КК України відсутні), оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Процесуальні витрати по справі на залучення експертів та речові докази - відсутні.
Цивільній позов по справі не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1