ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1012/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/328/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/328/23 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року задоволено клопотання прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_13 про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено, продовжено вказаний запобіжний захід на 60 днів.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, а саме: у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням алектронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , або у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або у виді особистої поруки.

Мотивує скаргу тим, що стороною обвинувачення не надано належних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та ризиків, наведених у клопотанні прокурора, що суперечить нормам права як національного, так і міжнародного законодавства.

Вказує на неможливість встановлення ризику втечі обвинуваченого лише на підставі суворості можливого вироку оскільки оцінка такого ризику повинна проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня, на підтвердження чого наводить рішення ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії.

Вважає що тримання ОСОБА_7 під вартою не може буде виправдане наявністю існування ознак суспільного інтересу, а у випадку обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із обмеженням волі він зможе надавати допомогу матері, ОСОБА_14 , яка до є особою пенсійного віку та отримувачем соціальної допомоги відповідно до Закону України Про державну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю довічно з огляду на що просить визначити заставу у розмірі, який відповідатиме даним про особу ОСОБА_7 та буде співмірним з його матеріальним станом.

Також просить врахувати те, що ОСОБА_15 готовий взяти на особисту поруку обвинуваченого, що підтверджується поданою ним заявою;

- обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанови нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовує скаргу тим, що прокурор у суді не довів наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які лише формально перерахував у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не навівши доказів на підтвердження їх існування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги з викладених у них мотивів, прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ні обвинуваченим ОСОБА_12 , ні його захисником не подано апеляційні скарги щодо оскарження рішення суду про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвала суду в цій частині не переглядається.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу, суддя дотримався вказаних вимог закону у повній мірі.

Як слідує з клопотання та доданих до нього матеріалів, на розгляді у Чортківському районному суді перебуває кримінальне провадження №0000097 від 10 травня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 , ч. 2 ст. 255-1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 107360 грн. грн., строк якого було продовжено.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 500000 грн., строк якого було продовжено.

Задовольняючи клопотання прокурора місцевий суд виходив з того, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра у скоєнні інкримінованих йому злочинів є обгрунтованою та відповідає стандарту «обґрунтована підозра», яка передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують особу з вчиненими злочинами та не повинні бути достатніми для того, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для того, щоб висунути обвинувачення, при цьому виходив з досліджених у судовому засіданні доказів, які навів у оскаржуваному рішенні.

Обвинувачений ОСОБА_9 у апеляції не оспорює обґрунтованості підозри у скоєнні інкримінованих йому злочинів, однак, суд при постановленні ухвали про продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд також виходячи з досліджених доказів, які навів у оскаржуваному рішенні визнав її обгрунтованою.

Перевіряючи висновки місцевого суду щодо незменшення та продовження існування ризиків того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 можуть переховуватись від суду, які мають місце з огляду на тяжкість злочинів, які їм інкримінуються та які відносяться до тяжких та особливо тяжких, а також покарання, яке їм загрожує у випадку визнання винними у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, усвідомлюючи яке вони можуть умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності; а також можуть незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, при цьому врахував що ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом; а також можуть вчинити інші кримінальні правопорушення з огляду на те, що вони не працюють, не мають постійного законного заробітку, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків, крім того, обвинувачуються у злочинній діяльності у складі організованої злочинної групи, яка поширена на територію Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26», тому обвинувачені вийшовши на волю можуть вчиняти інші злочини.

Перевіряючи посилання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що ці ризики є формальними колегія суддів виходить з того, що ступінь ризиків та неможливість запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, визначено судом за результатами сукупного аналізу обставин злочину та даних про обвинувачених(їх моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявності спроб ухилятися від органів влади), поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Також колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно врахував практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відсутні підстави для застосування до обвинувачених менш суворих запобіжних заходів оскільки застосваний запобіжний захід виправдовує обмеження права обвинувачених на свободу оскільки злочини, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відноситься до такої категорії правопорушень, які у відповідності до Конвенції ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин при масштабах і тенденції зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, становлять особливу загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства..

При продовженні запобіжного заходу суд врахував також неможливість завершення розгляду вказаного провадження до закінчення дії попереднього запобіжного заходу.

Перевіряючи аргументи апелянтів щодо відсутності доказів на підтвердження ризиків, визначених ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, якими є тяжкість кримінальних праворушень у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , суворість покарання, яке їм загрожує у випадку визнання їх винними, даними про їх особу та вагомість доказів, які дослідив суд.

Наявність на утриманні ОСОБА_7 матері, яка є особою пенсійного віку, та постійного місця проживання не є достатніми для запобігання настанню наявних ризиків.

При цьому суд враховуючи те, що злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відноситься до особливо тяжкого, його предметом є значна кількість видів наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин, вони обвинувачуються у його скоєнні у складі організованої злочинної групи, у якій ОСОБА_7 інкримінується роль організатора, суд вірно залишив попередньо визначений обвинуваченим розмір застави, із чим колегія суддів повністю погоджується та не вбачає підстав для зменшення її розміру, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та для передачі обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки і застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу виді домашнього арешту, про застсоування якого він заявив у судових дебатах.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді