Справа №592/3316/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1398/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, що існували на момент застосування запобіжного заходу не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2023 року, продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01 листопада 2023 року з визначенням застави у розмірі 107360 грн. Роз`яснено, що у разі внесення застави на обвинуваченого буде покладено обов`язки: повідомляти суд про зміну місця свого проживання, роботи та засобів зв`язку; не відлучатися з м. Суми без дозволу суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що він старанно буде виконувати всі вказівки суду та з`являтиметься за першою вимогою до суду.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення обвинуваченому та захиснику. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Тому заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що обвинувачений вчинив, в тому числі і тяжкий злочин, в цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та після звільнення з під варти останній систематично не з`являвся до суду через, що його було оголошено у розшук. При затриманні обвинувачений мав при собі телефон.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають заміні запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, один з яких віднесено до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який вже раніше по цьому кримінальному провадженню не дотримався процесуальних обов`язків через, що до нього було повторно застосовано найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, а також тим, що обвинувачений в рамках даного кримінального провадження вже оголошувався у розшук та був затриманий.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його поведінку під час затримання, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Твердження обвинуваченого про можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доводів їх обґрунтованості.

Що стосується доводів обвинуваченого стосовно того, що він буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків, то в даному випадку колегія суддів зважає на складність даного кримінального провадження, кількість потерпілих, наслідки злочинів, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, а також процесуальну поведінку обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, яка була далека від взірцевої.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4