Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2024 року м. Рівне

Справа № 555/2534/23

Провадження № 11-сс/4815/36/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 01 січня 2024 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000374 від 10.10.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 01 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №4 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29 лютого 2024 року включно. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. В разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що обраний запобіжний захід є надто суворим враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини та вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що серед матеріалів клопотання відсутні будь-які докази, які б свідчили про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного та чому вони не зможуть запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Наголошує, що ризики, наведені в клопотанні, є недоведеними, зокрема, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, на думку захисника, не знайшов свого підтвердження, оскільки сторона обвинувачення посилалася лише на тяжкість вчиненого правопорушення, що прямо суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, а доводи слідчого та прокурора щодо наявності судимості в підозрюваного не можуть, на її думку, свідчити про неможливість обрання більш м`яких запобіжних заходів, оскільки ОСОБА_6 в минулому жодним чином не допускав порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, вчасно з`являвся до державних органів, у зв`язку з чим останнього було звільнено від відбування покарання.

Вказує, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, а також враховуючи майновий стан підозрюваного та його молодий вік, розмір застави, визначений судом, на даний час для ОСОБА_6 є завідомо непідйомним.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 01 січня 2024 року та обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період з 22.00 по 06.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується придбання, збігання особливо небезпечного наркотичного засосу канабісу з метою подальшого незаконного збуту на території Березнівської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, а також придбання шляхом привласнення та зберігання психотропної речовини амфетаміну, для особистого вживання без мети збуту.

30.12.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 30.12.2023, протоколом огляду (помітки) грошей від 13.11.2023 року, протоколом огляду покупця від 13.11.2023, протоколом вилучення товару від 14.11.2023 року, показаннями свідків ОСОБА_9 від 10.10.2023 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 27.11.2023 року висновком експерта № СЕ-19/118-23/12423-НЗПРАП від 24.11.2023 року, висновком експерта № СЕ-19/118-23/12869-НЗПРАП від 25.12.2023 року та іншими речовими доказами та матеріалами кримінального провадження.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, останньому загрожує покарання у виді реального позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час апеляційного розгляду підозрюваний зазначив, що проживає разом з батьками, братами, сестрами та дідусем, за яким здійснює догляд, вказав, що усвідомлює, що зробив не правильно, шкодує за вчинене та пообіцяв, що виправиться, однак слідством встановлено, що останній раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий, крім того на даний час ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має постійних доходів, що дає підстави вважати, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для нього, що в сукупності з вищенаведеним лише підтверджує наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити ті, в яких він наразі підозрюється,

Посилання сторони захисту на наявність достатніх підстав, які б свідчили про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, як і посилання на те, що слідчим суддею не враховано всіх даних про особу підозрюваного, оскільки вони суперечать матеріалам судового провадження та встановленим обставинам, викладеним в ухвалі.

Всі інші доводи захисника спростовуються наведеним вище, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено матеріали провадження, дані, які характеризують особу підозрюваного, його вік, сімейний, майновий стан та стан здоров`я, характер інкримінованого правопорушення, а також належним чином мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позаяк перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

На твердження захисника щодо не підйомного розміру застави, встановленого слідчим суддею, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначено підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з врахуванням тяжкості інкримінованих злочинів та наявних ризиків, який достатньою мірою гарантував би виконання останнім покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Так, колегія апеляційного суду вважає, що застава в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осібта визначені обов`язки у разі її внесення не є непомірною з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, і саме такий розмір застави здатний забезпечити стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку підозрюваного під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання ним обов`язків (вказаний висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії»).

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 01 січня 2024 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000374 від 10.10.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2