справа № 361/3599/23
провадження № 1-кп/361/562/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці, Срібнянський район, Чернігівська область, громадянина України, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 06.12.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.12.2019 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 29.04.2021 Деснянським районним судом м. Чернігів за ч. 2 ст. 289 КК України (в редакції ЗУ №2903-ІV від 22.09.2005) із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 30.09.2021 за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, ухвалою суду від 04.12.2023 останньому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 01.02.2024 включно.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з посиланням на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуючи тяжкістю покарання (від 5 до 8 років з конфіскацією майна чи без такої), відсутністю міцних соціальних зв'язків, ймовірності незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу, свідків з метою приховання своєї злочинної діяльності, можливістю перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на осіб, які на теперішній час не допитані як свідки, однак їм можуть бути відомі обставини даного кримінального правопорушення), та існування ризику продовження скоєння кримінальних правопорушень, так як він раніше був неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м'якого запобіжного заходу не зможе запобігти заявленим ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просять відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з посиланням на те, що обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час (з травня 2023 року) тримається під вартою, при цьому заявлені ризики не підтверджені та прокурором не доведені, відсутні докази впливу на потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають, та свідків, обвинувачений проживає разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , має постійне місце проживання в м. Бровари, тому захисник просить застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту (в т.ч. цілодобового).

Обвинувачений ОСОБА_4 також подав клопотання про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Належним чином повідомлені про дату час та місце проведення судового засідання потерпілі в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи без їх участі (т.1 а.с.95,149).

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, вислухавши доводи і заперечення учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою суду від 04.12.2023 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів по 01.02.2024 включно, однак, враховуючи, що на даний час ще не допитані потерпілі, всі свідки та обвинувачений, суд приходить до висновку, що розгляд справи не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 .

Згідно п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов'язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров'я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв'язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ч. 1 ст. 178 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК України ризику має підтверджуватися фактами, наявність яких повинна бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

При цьому в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 62 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Разом із тим, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (п. 61 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Більше того, з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані (п. 99 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»/Kharchenko v. Ukraine, заява №40107/02; п. 80 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Фельдман проти України»/Feldman v. Ukraine, заяви №76556/01 та №38779/04).

При продовженні запобіжного заходу, суд враховує наявні матеріали даного кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, при цьому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та його тяжкість, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , а саме : скоєння крадіжки повторно в умовах воєнного стану та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, за які законодавством передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої (за ч. 2 ст. 289 КК України).

Метою застосування запобіжного заходу (в тому числі у виді тримання під вартою) є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув'язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Суд погоджується зі стороною обвинувачення про наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме те, що ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, може переховуватися від суду.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не був працевлаштований, зі слів має малолітню дитину, однак належних доказів на підтвердження цієї обставини не надав, водночас покарання, яке передбачене законом у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при встановленні ризику переховування з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду.

Суд вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків у провадженні також не можна виключати, на даний час в судовому засіданні не допитані потерпілі та всі свідки події кримінальних правопорушень, а беручи при цьому до уваги, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, отже ймовірний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - вплив обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою зміни їх показів на свою користь.

Щодо існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень необхідно відзначити, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, отже не має законних джерел отримання доходу, обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, при цьому раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, зазначене породжує ймовірність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, з урахуванням критеріїв, що мають враховуватися при встановленні наявності того чи іншого ризику, суд дійшов висновку, що обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, у зв'язку із чим цей передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик не враховується судом при продовженні строку застосування запобіжного заходу.

В клопотанні прокурор зазначає, що "застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м'якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, пов'язаними із перешкоджанням здійсненню судового розгляду та вчиненням нових злочинів", "не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого". "Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою".

В той же час, стороною обвинувачення переконливо не продемонстровано, а зазначено занадто абстрактно, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту "не зможе запобігти вищевказаним ризикам та унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів)".

Отже, стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м'якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Згідно вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м'який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов'язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м'якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов'язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т.2 а.с.80-84), офіційно не одружений, однак проживає з цивільною дружиною ОСОБА_6 , за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с.33, т.2 а.с.78), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.2 а.с.79), відомості щодо неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 до взяття його під варту під час розгляду кримінального провадження відсутні, потерпілі матеріальних претензій до обвинуваченого не заявляли.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 перебуває під вартою з 11.05.2023, в судовому засіданні неодноразово зазначав про визнання своєї винуватості за ч. 4 ст. 185 КК України, однак заперечує скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Слід зауважити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв протиУкраїни") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011).

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов'язків, а також з урахуванням вказаних вище ризиків, доведених прокурором в суді, даних про особу обвинуваченого, тяжкості покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, суд має підстави з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , обрати відносно останнього передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов'язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов'язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, та повною мірою забезпечить запобігання ризикам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та скоювати інші правопорушення.

Дозволити ОСОБА_4 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 20 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» залишати місце перебування під домашнім арештом задля укриття в захисних спорудах цивільного захисту з метою уникнення загрози життю та здоров'ю.

Роз'яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до частини п'ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з'являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов'язаних із виконанням покладених на нього зобов'язань, використовувати електронні засоби контролю.

Керуючись ст.ст. 177-178, 181, 183, 331, 371-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 25.03.2024.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1. Прибувати на виклики до суду за першою вимогою;

2. Цілодобово не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;

4. Здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;

5. Утриматись від спілкування з свідками, потерпілими, експертами у вищевказаному кримінальному провадженні.

Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_4 до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1