Справа №295/504/24
УХВАЛА

Іменем України

12.02.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження, та додані до неї матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого СВ (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 13.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0001122 від 19.08.2023 року.

В обґрунтування скарги вказано, що постанова є передчасною, під час її винесення порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки.

Так, на думку скаржника з часу внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, всупереч ст. 9 КПК України слідчим не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, не допитано ОСОБА_5 , не з`ясовано обставини проведення огляду його автомобіля, не вжито заходів щодо приведення у відповідність огляду його автомобіля, не вжито заходів щодо приведення у відповідність до діючого законодавства результатів огляду місця події від 19.08.2023 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу з підстав, викладених в ній.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що правових підстав для її скасування немає.

Заслухавши адвоката та слідчого, дослідивши скаргу та надані слідчим на виконання ухвали суду від 11.01.2024 року матеріали кримінального провадження №0001122 від 19.08.2023 року, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому перебувало кримінальне провадження №0001122 від 19.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Таке кримінальне провадження внесено до ЄРДР за фактом виявлення та вилучення працівниками УПП в Житомирській області 19.08.2023 року за адресою: м. Житомир, просп. Незалежності, 13, під час зупинки транспортного засобу ВАЗ-21061 р.н.з. НОМЕР_1 в ході проведення поверхневої перевірки водія наркотичних засобів.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 13.12.2023 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія - поліцейського роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

З матеріалів досудового розслідування (а.с. 21-22) вбачається, що 19.06.2023 року ОСОБА_5 на підставі ст. 63 Конституції України від надання показів відмовився, при цьому зауважень до слідчого не мав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до узагальнень Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», під час розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження слідчі судді враховують положення ч. 2 ст. 9 КПК, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

З урахуванням положень ст. 306 КПК України участь слідчого під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження є обов`язковою, оскільки при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, слідчий повинен довести правомірність прийняття слідчим процесуального рішення та за необхідності спростувати доводи заявника щодо передчасності винесення такого рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статте 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Отже, в контексті міжнародного права, зокрема, рішень ЄСПЛ, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).

Дослідивши постанову про закриття кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що старшим слідчим другого СВ (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001122 від 19.08.2023 року проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії, здійснення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: проведено огляд місця події, що оформлено відповідним протоколом від 19.08.2023 року (а.с. 6-20 матеріалів досудового розслідування), відібрано пояснення у ОСОБА_5 (як зазначалося вище заявник відмовився від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України) (а.с. 21-22), винесено постанову від 19.08.2023 року про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання (а.с. 26-27), за клопотанням слідчого ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.20223 року по справі №295/11186/23 накладено арешт на вилучене 19.08.2023 року у ході огляду місця події майно (а.с. 28-31), винесено постанову від 22.08.2023 року про призначення та доручення проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (а.с. 33-35), проведено огляд, що оформлено протоколом огляду від 04.09.2023 року (а.с. 36-41), отримано висновок експерта від 08.09.2023 року (а.с. 44-54), 29.08.2023 року оформлено доручення начальнику Житомирського управління ДВБ НП України про проведення слідчих (розшукових) дій (а.с. 69-70), отримано матеріали на виконання такого доручення (рапорт, протоколи допиту свідків (а.с. 71-80), отримано копії відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, якими здійснювалась відеофіксація під час зупинки та перевірки водія (а.с. 81-84), 27.11.2023 року проведено огляд оптичних дисків, що оформлено протоколом огляду (а.с. 85-94).

Слідчим надано оцінку всім наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінального провадження, органом досудового розслідування вичерпано всі процесуальні можливості для здобуття та збирання нових доказів, отже доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що слідчим не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та те, що не було допитано ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження у їх сукупності вбачається, що слідчим дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення фактичних обставин у справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку відсутності в діях водія - поліцейського роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

За таких обставин, вищенаведене свідчить про те, що слідчим в постанові та в судовому засіданні доведено правові підстави для ухвалення оспорюваної постанови від 13.12.2023 року, остання є обґрунтованою, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження мотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

В свою чергу, доводи скарги про неповноту досудового розслідування, а також інші обставини, якими обґрунтована скарга, не знайшли свого підтвердження та спростовані у ході судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 9, 91, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_5 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 13.12.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1