Справа № 504/2542/23
Номер провадження 1-кп/504/631/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Доброслав матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 15.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, українця за національністю, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив службу на посаді стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально - технічного забезпечення 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 08.11.2022 о 13:00 год. самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: (адреса у вироку суду не зазначається) та ухилявся від проходження військової служби по 12:30 год. 29.11.2022, вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Він же обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану о 20:00 год. 12.01.2023 самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: (адреса у вироку суду не зазначається) та ухилявся від проходження військової служби до 12:00 год. 02.05.2023, вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому пояснив, що в березні 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив її у 4 резервній роті військової частини НОМЕР_1 . Там він познайомився із своєю майбутньою дружиною ОСОБА_7 , яка проходила військову службу за контрактом в цій же частині, із якою одружився. В листопаді 2022 року усним наказом командира 4 резервної роти його було переведено до 5 батальйону. На його прохання надати письмове розпорядження, або наказ про переведення, йому неодноразово було відмовлено. При цьому, декілька днів він відмовлявся покидати розташування 4 резервної роти через бажання проходити службу разом із дружиною. 08.11.2022 його вивели за ворота розташування 4 резервної роти та повідомили про необхідність прибути до розташування 5 батальйону. Декілька днів він приїздив до командира резервної роти та просився назад, але йому відмовляли, у результаті чого 21.11.2022 він повернувся до розташування 5 батальйону. Коли його дружину відпустили на одну добу з розташування 4 резервної роти 12.01.2023, він просив свого безпосереднього командира дозволити дружині залишитися в їх розташуванні на декілька діб, на що йому було відмовлено, командир дозволив вийти до дружини лише на 2 години з території батальйону. Назад він вже не повернувся, хотів побути із дружиною. При цьому він наголосив на тому, що іншим військовослужбовцям у разі реєстрації шлюбу надавали відпустку від 3 до 12 діб. На їх з дружиною неодноразові прохання надати їм відпустку у зв`язку з одруженням - відмовляли. Обвинувачений просив надати йому можливість продовжити службу в Збройних Силах України, щоб боронити та захищати державу.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 по загальній мобілізації для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період і направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 №45 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву 4 запасної роти.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022 №291 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально - технічного забезпечення 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, з 02.03.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Проте, солдат ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за таких обставин.

08.11.2022 приблизно о 13:00 год. солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою (адреса у вироку суду не зазначається у зв`язку зі збройною агресією рф).

Незаконно перебуваючи поза місцем служби, солдат ОСОБА_6 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Надалі, 29.11.2022 о 12:30 год. солдат ОСОБА_6 добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходження військової служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 № 321, солдата ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця - санітара 3 стрілецького відділення 1стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, солдат ОСОБА_6 повторно, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 12.01.2023 о 20:00 год. самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою (адреса у вироку суду не зазначається у зв`язку зі збройною агресією рф).

Незаконно перебуваючи поза місцем служби, солдат ОСОБА_6 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Надалі, 02.05.2023 о 12:00 год. солдат ОСОБА_6 добровільно та з власної ініціативи прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що знаходиться за адресою: вул. Мечникова, 59А, м. Одеса, із щирим каяттям та повідомив про вчинений ним злочин.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та діє до теперішнього часу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 407 ч.5 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_6 , те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується, має вищу освіту, має відзнаки та подяки з боку командування частини, а також й те, що обвинувачений скоїв умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до положень ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст. 66 КК України являється визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та з`явлення із зізнанням.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 67 КК України, є вчинення злочину повторно.

За результатом ознайомлення з досудовою доповіддю на обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000378 від 15.06.2023, підготовленої Одеським РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, судом встановлено, що орган пробації вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

В судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений просив призначити йому більш м`яке покарання, а саме службове обмеження та надати можливість йому проходити надалі військову службу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 69 Кримінального Кодексу України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, збіг сімейних обставин, що стали підставою для вчинення ним кримінального правопорушення, а саме розлучення з дружиною яка теж проходить військову службу та з якою він побрався проходячи військову службу в одній частині, що зумовило не стільки бажання самоусунення від проходження служби та несення військового обов`язку, як бажання проходити службу з дружиною в одній частині, що, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого. З урахуванням особи обвинуваченого, який до вчинення кримінального правопорушення раніше до кримінальної відповідальності не притягався, його особисті якості, наявність подяк та відзнак з боку командування частини, критичне відношення обвинуваченого до скоєного, запевнило суд в готовності ОСОБА_6 до виправлення та самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст. 69 КК України, суд вважає за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного санкцією ч. 5 ст. 407 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу який суд визнає достатньою мірою для досягнення мети покарання.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено що воно є недостатнім для досягнення мети покарання.

Злочин обвинуваченим вчинено до набрання чинності Законом України № 8271 який унеможливлює при призначення покарання звільнення військовослужбовців від покарання з випробуванням або призначення їм більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією статті (ст.ст. 69,75 КК України).

Таким чином, законодавчо визначених заборон для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

При визначенні розміру штрафу суд враховує, що санкцією ч. 5 ст.407 КК України не передбачено розмірів штрафу, кримінальним правопорушенням майнова шкода не завдана, дохід внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим не отримувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.349, 371-373, 374,615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1