Номер провадження: 11-кп/813/895/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до ЄРДР 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволені та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19.02.2024 року кожному, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволені та продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, до 19.02.2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покладених обов`язків задоволене та продовжений запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на 60 днів, до 19.02.2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились, та інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- відсутні підстави для ствердження про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений раніше не судимий, будь-яких доказів, які б підтверджували факт його попереднього переховування від органу досудового розслідування або суду у матеріалах справи відсутні, також ризик впливу на потерпілого та свідків не відповідає положенням ст. 225 КПК України;

- ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір, батька та двох сестер, які потребують постійного догляду, є договір оренди квартири.

- стороною обвинувачення під час судового засідання не доведено, що ризики не зменшились або з`явились нові;

- ОСОБА_8 відшкодував потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток у розмірі 19690 грн., проте його перебування під вартою ускладнює швидкість відшкодування шкоди.

Посилаючись на викладене, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період доби за адресою АДРЕСА_1 .

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду:

захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №№0005691, внесене до ЄРДР 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг захисників, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які на час розгляду клопотання не зменшилися, що унеможливлює запобігання цим ризикам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, в тому числі за ч.2 ст.187 КК України, за який, у разі доведеності вини, йому може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду підтверджується також тим, що на теперішній час стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 наявний ряд кримінальних проваджень, які скеровано до інших судів м. Одеси за скоєння аналогічних корисливих злочинів проти власності.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, характеризує його як особу схильну до вчинення корисливих злочинів та підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого аналогічного злочину.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчиняти злочини проти власності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на потерпілого обвинуваченим ОСОБА_8 з метою змінити їх покази, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання їх показань, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Більш того, як вбачається із оскаржуваної ухвали, не всі свідки та потерпілі допитані судом.

Наявність певних соціальних зв`язків обвинуваченого апеляційний суд приймає до уваги, однак наявність таких не може бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду щодо обвинувачених - відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до ЄРДР 19.10.2019 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4