ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2669/23 Справа № 205/2991/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначено йому покарання у у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого строку покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2023 року у виді одного місяця обмеження волі, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки та один місяць.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №907 о/с від 11 липня 2022 року, ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. 09 березня 2023 року, близько 14 години 17 хвилин, екіпажем №424, у складі інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , під час виконання службових обов`язків, а саме: патрулювання Новокодацького району м.Дніпро, в районі будинку №92Б по вул.Набережна Заводська, було зупинено обвинуваченого ОСОБА_7 , під час спілкування з яким, було з`ясовано, що останній має при собі сліп-пакет з наркотичною речовиною у правій кишені куртки. Після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі, а саме: інспектору взводу №1 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , будучи обізнаним, про те, що останній є особою, яка постійно здійснює функції держави, тобто є службовою особою, обвинувачений ОСОБА_7 , в той же день, близько 14 години 20 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, висловив пропозицію надання неправомірної вигоди у розмірі 1 000 грн. за не вчинення дій відносно нього з використанням наданого ОСОБА_8 службового становища, а саме: за уникнення можливої кримінальної відповідальності, а також запропонував в подальшому надати неправомірну вигоду у розмірі 20 000 грн., а після отримання відмови, будучи неодноразово попередженим службовими особами УПП в Дніпропетровській області про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, повторно запропонував інспектору взводу №1 роти №4 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , надати неправомірну вигоду у розмірі 1 000 грн., а також знову запропонував в подальшому надати неправомірну вигоду у розмірі 20 000 грн.

Не погоджуюсь з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року в частині безпідставного незастосування норм матеріального права спеціальної конфіскації з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2023 року, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

Відповідно до ст. ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави грошові кошти у сумі 1000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Прокурор вказав, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Прокурор зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , призначив покарання без урахування норм матеріального права, якими визначено відповідні підстави та випадки застосування положень ст. ст. 96-1, 96-2 КК У країни, а саме спеціальної конфіскації у власність держави предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, - грошових коштів у сумі 1000 грн, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необхідність застосування спеціальної конфіскації майна, засобів та знарядь вчинення злочину, питання про які було вирішене в оскаржуваному вироку в загальному порядку, то вони є достатньо обгрунтованими, законними і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються.

Згідно п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, за допомогою грошових коштів у сумі 1000 грн, тобто вказані предмети є знаряддям злочину, а тому підлягають спеціальній конфіскації.

Однак судом першої інстанції при ухваленні вироку не взято до уваги вищезазначені норми закону та призначено покарання ОСОБА_7 без застосування положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, не можна погодитись із доводами апеляційної скарги прокурора щодо необхідності виправлення вказаної помилки, допущеної судом першої інстанції, шляхом скасування вироку у відповідній частині з ухваленням нового вироку.

Так, перелік підстав для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового вироку визначений ч. 1 ст. 420 КПК України, відповідно до якої такими підставами є необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідність застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Наявності вказаних підстав не вбачається, прокурор в апеляційній скарзі на них не посилається.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що зміна правової підстави вилучення у обвинуваченого предмету злочину, а саме засобів скоїного кримінального правопорушення, на спеціальну конфіскацію, становище обвинуваченого не погіршує.

Колегія суддів зазначає, що рішення про спеціальну конфіскацію згідно з ч. 4 ст. 374 КПК України приймається разом з рішеннями щодо речових доказів і документів. Таким чином, її належить вважати спеціальною формою розпорядження грошима, цінностями та іншим майном, що відповідають ознакам ч. 1 ст. 96-2 КК України, а отже застосування спеціальної конфіскації не може розцінюватись як призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Крім того, з положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КК України вбачається, що виправлення помилки, допущеної судом першої інстанції, яка стосується лише майнових інтересів обвинуваченого та не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, здійснюється шляхом зміни вироку навіть у тому випадку, якщо при цьому майнові інтереси обвинуваченого зазнають додаткових обмежень.

На підставі вище викладеного колегія суддів, не погоджуюється з доводами апеляційної скарги прокурора в частині необхідності скасування вироку суду першої інстанції з постановленням нового вироку, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині, та вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни оскаржуваного вироку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України змінити в частині вирішення питання про конфіскацію грошових коштів у сумі 1000 грн.

Відповідно до ст. ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави грошові кошти у сумі 1000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4