10 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
Слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , підтримуючи агресію рф проти України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, в період часу не пізніше червня 2022 року, перебуваючи на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, яка з 25.02.2022 по теперішній час є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, добровільно зайняв посаду «начальника отдела по работе с религиозными организациями Департамента социально-политических коммуникаций информационной политики» (в подальшому, а саме 22.12.2022 зареєстрований в «реестре юридических лиц, осуществляющих деятельность в Запорожской области» з повним найменуванням «Департамент социально-политических коммуникаций, информационной политики военно-гражданской администрации Запорожской области»), яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.
Крім того ОСОБА_6 , маючи проросійські погляди та наміри працювати в новоутворених органах влади на тимчасово окупованих територіях, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, знаходячись на тимчасово окупованій території України у м. Мелітополі Запорізької області, перебуваючи на посаді «начальника отдела по работе с религиозными организациями Департамента соціально-политических коммуникаций информационной политики» в окупаційній адміністрації т.зв. «военно-гражданской администрации Запорожской области», під час спеціально організованих окупаційною владою громадських заходів зі здійснення пропаганди для виправдання збройної агресії рф проти України, неодноразово, під час публічних виступів, закликав до проведення референдумів на тимчасового окупованих територіях з метою сприяння встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підбурювання мешканців тимчасово окупованих територій до підтримки таких референдумів та прийняття у них участі.
Зокрема, 30.07.2022 у денний час (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у громадському місці у м. Мелітополь, ОСОБА_6 публічно закликав до проведення референдуму на тимчасово окупованих територіях України з метою «звільнення від київського режиму».
Також, 20.09.2022 у денний час (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) виступаючи на громадському заході під назвою «Запорожская область Мы вместе с Россией» ОСОБА_6 публічно закликав до проведення референдуму на тимчасово окупованих територіях України мотивуючи це «історичною справедливістю», тим самим створюючи хибне сприйняття злочинних дій рф з окупації території України у мешканців тимчасово окупованих територій, спонукаючи їх по підтримання «референдумів» та прийняття у них участі.
Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 за викладених вище обставин обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
30.08.2023 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке 01.09.2023 вручено його захиснику адвокату ОСОБА_5 .
19.10.2023 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке у той же день вручено його захиснику адвокату ОСОБА_5 .
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та веб-сайті газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».
Крім того встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на території м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області, яка з 25.02.2022 являється тимчасово окупованою територією.
Оскільки на теперішній час, ОСОБА_6 не з`явився на слідчі до м. Запоріжжя, та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення на території тимчасово окупованого м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області, його оголошено у розшук 07.09.2023.
Посилаючись на те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищіти, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та на те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, слідчий просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання слідчого та наполягали на його задоволені.
Захисник підозрюваного проти клопотання заперечувала, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, зазначених у клопотанні.
Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали досудового розслідування, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
30.08.2023 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке 01.09.2023 вручено його захиснику адвокату ОСОБА_5 .
19.10.2023 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке у той же день вручено його захиснику адвокату ОСОБА_5 .
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та веб-сайті газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».
Крім того встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на території м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області, яка з 25.02.2022 являється тимчасово окупованою територією.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Згідно із ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, слідчий суддя доходить висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо переконливих доказів можливої причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.
При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. За наявності обґрунтованих даних, які спростовують всі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий за погодженням із прокурором має право змінити раніше повідомлену підозру чи за наявності для цього підстав прийняти рішення про закриття кримінального провадження.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кембелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990, серія А, № 182, с. 16, п. 32). Однак факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom) від 28.10.1994, серія A, № 300 A, с. 27, п. 55).
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
Перевіряючи доводи сторони обвинувачення на предмет існування ризиків, слідчий суддя встановив, що заявлені слідчим та прокурором ризики, передбачені п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують.
З урахуванням особи підозрюванного, зокрема того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обгрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до підозрюванного найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органу досудового слідства або суду, знищити, переховувати або спотворити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків.
На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено суддею.
З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.
Керуючись ст. ст.177, 183,193-194, 205 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Відповідно до ч. 6 статті 193 КПК України після затримання ОСОБА_6 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, а ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13 листопада 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1