УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 203/1875/13

провадження №51-369 ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого

2022 року прокурору Офісу Генерального прокурора повернуто обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 00027 та № 0000010 стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 для приведення

у відповідність до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року відмовлено

у задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї ухвали та повернуто апеляційну скаргу.

Прокурор звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що строк апеляційного оскарження пропущений ним з поважних причин, оскільки матеріали кримінального провадження та ухвала Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року надійшли до Офісу Генерального прокурора 14 серпня 2023 року, а апеляційний суд відмовляючи в поновленні строку апеляційного оскарження залишив це поза увагою. Також вказує, що судове провадження апеляційним судом здійснено за відсутність деяких обвинувачених.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Частиною 3 ст. 395 КПК визначено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПКапеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строку є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові

від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження, врахував ці вимоги.

При ухваленні рішення судом першої інстанції 21 лютого 2022 року участь

у судовому засіданні брав прокурор ОСОБА_17 .

Прокурор Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду до Дніпровського апеляційного суду лише 25 серпня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку та одночасно порушив питання про поновлення пропущеного строку, обґрунтовуючи це тим, що оскаржувану ухвалу місцевого суду він отримав 14 серпня 2023 року.

Посилання на те, що матеріали кримінального провадження та оскаржувана ухвала місцевого суду надійшли до Офісу Генерального прокурора 14 серпня 2023 року були спростовані колегією суддів апеляційного суду, оскільки 15 липня

2022 року копію ухвали місцевого суду було направлено на адресу Дніпропетровської обласної прокуратури та отримано уповноваженим представником, також ухвалу було направлено в Офіс Генерального прокурора засобами поштового зв`язку (отримано 21 липня 2022 року) та на офіційну електронну адресу (отримано 5 липня 2022 року), що спростовує доводи прокурора.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що виходячи із системного аналізу норм кримінального процесуального закону та ЗУ «Про прокуратуру», поняття «прокурор», яке вживається у ст. 393 КПК як суб`єкт апеляційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора

у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК (Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники).

Врахувавши, що у судовому засіданні брав участь прокурор (чиї повноваження на участь у справі не заперечуються), який не скористався своїм правом на подачу апеляційної скарги у строк (пропуск майже 2 роки), визначений КПК, а причини такого пропуску, зазначені в клопотанні, були спростовані апеляційним судом,

з посиланням на матеріали провадження, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про поновлення такого строку,

з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Зваживши на час, який минув з дати завершення процесуального строку для оскарження ухвали суду (майже 2 роки) та відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали стороні обвинувачення реалізувати своє право в межах визначеного процесуального строку, апеляційний суд обґрунтовано відмовив прокурору у поновленні такого строку.

Крім того, навіть якщо рахувати строк апеляційного оскарження з моменту отримання прокурором копії оскаржуваної ухвали 14 серпня 2023 року, як він зазначає, усе одно пропущено строк апеляційного оскарження ухвали, оскільки ним апеляційна скарга була подана до відділення 25 серпня 2023 року.

Ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 рокучерез відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3