Номер провадження:1-кп/521/992/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000272 від 17.05.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Очаків Миколаївської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2016 р.н. та 2021 р.н., з загальною середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , військове звання матрос, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Приморського районного суду м.Одеси від 09.04.2021 року за ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

-вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2023 року за ч.1 ст.190 КК України до покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України, який було продовжено.

03.02.2023 року громадянин ОСОБА_7 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 по загальній мобілізації для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період і направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 № 14, матроса ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, та проходячи військову службу на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 16.02.2023 року о 01.10. годин в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 (більш точне місце розголошенню не підлягає з міркувань безпеки) та ухилявся від проходження військової служби по 21 год. 00 хв. 05.05.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.5 ст.407 КК України, а саме за самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєного стану.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, пояснення суду давати відмовився. В подальшому після дослідження судом доказів надав пояснення, що повністю визнає свою вину у вчиненому злочині за обставин, викладених у обвинувальному акті. Дійсно 16.02.2023 року вночі залишив місце служби, оскільки йому стало відомо про пограбування його буднику у м.Очаків. Він просив його відпустити додому для перевірки свого будинку, але його не відпустили, тому він сам вночі залишив місце служби. Перебував весь час у м.Очаків, знайшов тих осіб, які викрали його майно. В подальшому 05.05.2023 року у вечірній час прибув до віськової частини. Зазначив, що є військовослужбовцем, тому обізнаний з порядком проходження служби, військовим Статутом та розуміє, що самовільно без дозволу та звільнення не мав права залишати місце служби. Просив врахувати при призначенні йому покарання його щире каяття та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, його винуватість доводиться дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що проходить службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді фельдшера, відповідає за медичний контроль військовослужбовців, робить обхід військовослужбовців, за потреби призначає ліки. Вранці при здійсненні обходу виявив відсутність ОСОБА_7 . Не здійснює контроль за присутністю військовослужбовців.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді офіцера юридичної служби. На момент зникнення ОСОБА_7 він не перебував у розташуванні частини. До виконання обов`язків приступив через місяць після втечі ОСОБА_7 . Про зникнення ОСОБА_7 йому стало відомо з матеріалів службової перевірки та від осіб, які здійснюють чергування у в/ч НОМЕР_1 . З матеріалів службової перевірки відомо, що 16.02.2023 року під час проведення повірки військовослужбовців, було встановлено відсутність ОСОБА_7 . Ніяких відпусток йому ніхто не надавав, залишив військову частину самостійно, без будь-якого на то дозволу. Після того, як ОСОБА_7 у травні 2023 року повернувся до військової частини він повідомив, що його будинок було пограбовано, про це нікому не повідомляв. Під час його відсутності у військовій частині будь-який зв`язок з ним встановити не вдалось, заходи щодо його розшуку не дали результатів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що 15.02.2023 року він перебував у чергуванні, військовослужбовець ОСОБА_7 об 11:00 годин підійшов до нього та просив дозволу на виход до міста, для того щоб віднести особисті речі для прання до сестри, дав йому на це 2 години, о 14:00 годин ОСОБА_7 підійшов до нього сказав що прибув до розташування військової частини та продовжує виконувати обов`язки. У вечері о 20:30 годин бачив ОСОБА_7 на коридорі, о 21:00 годин під здійснення перевірки військовослужбовців, ОСОБА_7 знаходився на місці. О 01:00 годин під час здійснення перевірки військовослужбовців було виявлено відсутність ОСОБА_7 , одразу здійснив доповідь про це до чергової частини та командиру військової частини. Під час першочергових розшукових заходів виїхали на місце куди ОСОБА_7 відпросився з ранку, по прибуттю на місце виявили, що за цією адресою проживають громадяни, які не знають ОСОБА_7 , телефонували на особистий номер телефону ОСОБА_7 , той не відповідав, про що було надано доповідь командуванню військової частини. ОСОБА_7 повернувся до військової частини у травні 2023 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді матроса. Під час вечірньої перевірки ОСОБА_7 перебував в розташуванні військової частини. Про те, що ОСОБА_7 зник, дізнався від ОСОБА_12 , котрий здійснював перевірку військовослужбовців, під час здійснення перевірки ОСОБА_12 сам перебував у добовому чергуванні. Під час чергування ОСОБА_7 не бачив. Вдень ОСОБА_7 бачив у військовій частині, коли ОСОБА_7 повернувся до військової частини йому не відомо.

Крім вищезазначених показів свідків, винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом.

Відповідно до заяви командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 20.02.2023 року № 196, останній повідомив ТУ ДБР розташованого у м.Миколаїв про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_7 в умовах дії військового стану, без дозволу начальників яким підпорядкований за службою самовільно залишив місце служби військової частини НОМЕР_1 16.02.2023 року, обов`язки військової служби не виконує, у зв`язку з чим в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 03.02.2023 року №14 ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 17.02.2023 року №28 солдата ОСОБА_7 за самовільне залишення розташування військової частини, з 16.02.2023 року знято з усіх видів забезпечення, а з 17 лютого 2023 року знято з продовольчого забезпечення.

Відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 06.05.2023 року №95 після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_7 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 з 06 травня 2023 року зараховано на всі види забезпечення, а з 07 травня 2023 року зарахувано на продовольче забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 16.02.2023 року №2 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі військовослужбовця військової служби за контрактом старшого матроса ОСОБА_7 .

Відповідно до акту службового розслідування офіцера відділення морально психологічного забезпечення капітана 3 рангу ОСОБА_15 виявлено 16.02.2023 року близько о 01.10. відсутній у розташуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_7 , який в умовах воєнного стану самовільно покинув розташування місця служби, обов`язки військової служби не виконує.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 17.05.2023 року №49 за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем вчинені в умовах воєнного стану, стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 матроса військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 21.02.2023 року №2 про результати службового розслідування 16.02.2023 року матрос військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 вийшов за територію місця служби, і не повернувся.

Відповідно книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого в частину особового складу військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_7 вибув з військової частини 16.02.2023 року (наказ №26) та прибув до військової частини 06.05.2023 року (наказ №95).

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Так, покази свідків в судовому засіданні були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Покази свідків підтверджуються дослідженими судом іншими доказами - документами.

Відповідно до досліджених судом доказів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем, самовільно залишив місце служби в умовах воєного стану 16.02.2023 року об 01.10 годин. Під час судового розгляду судом встановлено саме цей час та дату згідно досліджених доказів, тому суд проихоидть до висновку про встановлення цього часу та дати вчинення кримінального правопорушення, а не 15.02.2023 року о 20.00 годин, як зазначено у обвинувальному акті.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10. 2011 року, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за обставин, встановлених судом. Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєного стану.

Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами відповідно до вимог ст.50 КК України.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує, що обвинувачений відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття у вчиненому.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , є рецидив кримінальних правопорушень.

Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_7 , раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується негативно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Судом враховується визнання вини обвинуваченим та щире каяття, ставлення обвинуваченого до вчиненого, та готовність нести за це відповідальність, наявність обставини, що пом`якшує покарання та що обтяжують покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинено злочин до ухвалення вироку Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області від 16.08.2023 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, суд приходить до висновку про призначення остаточного покарання на підставі вимог ч.ч.1,4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_7 на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 09.08.2023 року останнього було затримано 22.08.2023 року та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 22.08.2023 року.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 22 серпня2023 року, а початок строку відбування покарання визначити з 19 січня 2024 року.

На переконання суду, призначення обвинуваченому саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, досягнення інших цілей покарання, відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Відомості про речові докази та судові витрати у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України шляхом часткового складання вище призначеного покарання і покарання, призначеного вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2023 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі .

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 19 січня 2024 року.

На підставі ч.ч.1,5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення за період з 22 серпня 2023 року по 18 січня 2024 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1