Провадження № 1-кп/592/588/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000069, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пушкарівка Сумського району Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Центральним ВВС СМУ УМВС України в Сумській області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено.

02.06.2023 близько 08 год. 30 хв., під час дії воєнного стану, ОСОБА_3 зайшов до магазину «Привокзальний», за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 31, щоб придбати продукти харчування. Перебуваючи біля касової зони побачив на прилавку залишений мобільний телефон марки "Redmi" 9А. В цей час у нього виник умисел на викрадення цього мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в магазину «Привокзальний», за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 31, ОСОБА_3 , взяв з прилавку мобільний телефон марки "Redmi" 9А ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-23/14392-ТВ від 16.10.2023 складає 1990 грн. 00 коп.

В подальшому, ОСОБА_3 з викраденим чужим майном із місця скоєння кримінального правопорушення зник. Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану та його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, 02.06.2023 на вулиці Привокзальній в м. Суми зранку зайшов у магазин «Продуктова Хатка». На прилавку побачив синій смартфон, нікого поруч не було. Він узяв даний смартфон з собою та пішов додому. Смартфон деякий час лежав вимкнутий. Потім він його віддав внучці, якій п`ять років. Колишня дружина вставила в смартфон сім-картку та почали його використовувати. Після того, як телефон почав працювати в мережі, правоохоронці встановили, що він викрав цей телефон. У вчиненому розкаюється, просив суворо не карати. Завдану шкоду відшкодував повністю, шляхом повернення майна потерпілій, розмір викраденого та обставини викрадення майна не оспорюює, повністю згоден.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо долі речових доказів, арешту майна, процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність діагностованого хронічного захворювання.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, не судимий, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується формально нейтрально за місцем мешкання, має сталі соціальні зв`язки.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 , попередження нових злочинів, беручи до уваги наведені дані про особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченій частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі.

Ураховуючи обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності - дані про особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого - щирий жаль та осуд своєї поведінки, відшкодування завданої шкоди, суд дійшов висновку про можливість досягнення виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку на підставі статті 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 717 грн. 00 коп. - висновок експерта № СЕ-19/119-23/14392-ТВ від 16.10.2023.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2023 (справа № 592/14765/23, провадження № 1-кс/592/6344/23) накладено арешт на вилучене майно. Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

У судовому засіданні клопотань від учасників кримінального провадження про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, тому у суду не має жодних законних підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з власної ініціативи.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 00 коп.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2023 (справа № 592/14765/23, провадження № 1-кс/592/6344/23) - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 02.10.2023: мобільний телефон марки "Redmi" 9А ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 - залишити потерпілій ОСОБА_5 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 05.10.2023: оптичний носій - диск СD-R, наданий ОСОБА_6 із записом камери відеоспостереження магазину « Продуктова Хатка » - залишити в матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1