Справа № 554/8638/22
Провадження № 1-кп/643/198/24
УХВАЛА

16.01.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001723 від 03.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді від 29.06.2022 обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою. Ухвалою суду від 14.12.2023 обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений. Строк тримання під вартою спливає 11 лютого 2024 року.

16.01.2024 під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_4 зазначив, що йому необхідно змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не існують. Прокурором до клопотання про продовження строку тримання під вартою не надано доказів наявності реальних ризиків. Він має міцні соціальні зв`язки, та з моменту його останнього звільнення з 16.04.2019 по день його затримання 28.06.2022, він постійно працював, приводів в поліції не мав, не порушував Закон.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 заперечувала, просила відмовити в його задоволенні клопотання, та зазначила, що попри те, що вже допитаний потерпілий та більшість свідків, залишились інші ризики, які були підставою для обрання та продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме продовжують існувати ризики передбачені п. п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 щодо клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт покладалися на розсуд суду .

Потерпілий в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява від останнього про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 201 КПК України до клопотання про зміну запобіжного заходу мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, сторона захисту, обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, обов`язок доказування щодо виникнення підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу в даному випадку покладається на сторону захисту, яка звернулася до суду з даним клопотанням.

Стороною захисту з урахуванням положень КПК України щодо самостійного обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, не надано судді доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, щодо відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які були встановлені судом під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд враховуючи, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке педбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, вважає наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися до спроби переховуватися від суду.

При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується, тим, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу та раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів.

За таких обставин, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження заявлених в клопотанні вимог, в ході розгляду клопотання судом не було встановлено вагомих нових обставин для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на менш суворий вид запобіжного заходу по відношенню до тримання під вартою - домашній арешт.

Будь-якими відомостями щодо незадовільного стану здоров`я та обґрунтованої неможливості подальшого тримання обвинуваченого під вартою суд не володіє, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не доведено, що ризики, існування яких стало підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі зменшилися або взагалі відсутні, не доведено, що наразі існують нові обставини, які не були предметом судового розгляду під час застосування запобіжного заходу та які виправдовують зміну запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту, та що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .

За таких обставин, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, 201, 331, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1