Провадження №: 1-кс/755/3751/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2023 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 3 відділу (з дислокацією у м.Херсон) слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 18.05.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 3 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , за погодження з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , звернулась до суду в рамках кримінального провадження №0000117 від 18.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме:

-на 1/2 нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000117 від 18.05.2023 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що у період 19-22 лютого 2014 року, Російська Федерація (далі РФ), використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, в порушення міжнародно-правових норм, у т.ч. Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та РФ (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 та Федеральним Законом рф № 42-ФЗ від 02.03.1999), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду рф проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20.02.2014 РФ як держава-агресор, здійснила окупацію території України півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м.Севастополь до складу РФ, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Так, 24.02.2022, у зв`язку з відкритим повномаштабним військовим вторгненням РФ в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , маючи умисел на зайняття посади в незаконних судових органах на тимчасово окупованій території півострова Крим, у невстановлених досудовим розслідуванням час та обставинах, проте не пізніше 04.11.2022 року, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульваним чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, знаходячись на тимчасово окупованій території АР Крим, добровільно зайняв посаду в незаконно створеному окупаційному судо-вого органу на посаду «судді» т.зв. «Центрального районного суду м. Сімферополь».

19.10.2016 року постановою т.зв. «Государственного Совета Республики Крым» «О назначении на должности мировых судей Республики Крым» № 1240-1/16 ОСОБА_5 призначено на посаду т.зв. «мирового судді судової дільниці № 98 Ялтинського судового району (міський округ Ялта)».

29.09.2021 постановою т.зв. «Государственного Совета Республики Крым» «О назначении на должности мировых судей Республики Крым» «917-2/21 ОСОБА_5 призначено на посаду т.зв. «мирового судді судової дільниці № 98 Ялтинського судового району (міський округ Ялта)».

Крім того, 04.11.2022 року на підставі указу президента РФ №790 «О назначении судей федеральных судов и о представителе Президента Российской Федерации в квалификационной колегии судей Ярославской области»», ОСОБА_5 призначений на посаду «судді» т.зв. «Центрального районного суду м. Сімферополя».

В подальшому, призначений на посаду «судді» так званого «Центрального районного суду м.Сімферополя» ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні зазначеного незаконного судового органу, що розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, м.Семферополь, вул. Турецька, буд. 21, приступив до виконання своїх безпосередніх обов`язків щодо здійснення т.зв. «правосуддя» від імені держави-агресора та в її інтересах, чим грубо й систематично порушив вимоги українського та міжнародного гуманітарного права, постановляючи судові рішення від імені російської федерації. Зокрема, ним постановлено рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 (рішення від 09.10.2023 по справі №5-368/2023); притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 (рішення від 02.10.2023 по справі №1-480/2023); притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 (рішення від 22.09.2023 року по справі №5-347/2023) та інші незаконні судові рішення.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації АР Крим з боку РФ та незаконності співпраці з окупаційними органами, з власної ініціативи, добровільно вирішив особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів окупаційної судової влади, та прийнятий на роботу до незаконно створеного окупаційною владою РФ судового органу на посаду «судді» т.зв. «Центрального районного суду м. Севастополя», де відправляє «правосуддя» від імені та в інтересах країни-окупанта, зокрема, виносячи т.зв. «рішення» іменем РФ, тобто активно здійснює свою протиправну діяльність на шкоду інтересам України.

Крім того, в обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що відповідно до листа Головного управління від 15.03.2023 року №76/4/28-1314, ОСОБА_5 , постійно проживає на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться і на даний час.

В ході досудового розслідування 25.10.2023 року було складено повідомлення про підозру щодо громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

27.10.2023 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, письмове повідомлення про підозру було йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто шляхом опублікування повідомлення про підозру у газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (№216 (7614) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також з метою недопущення порушення конституційних прав підозрюваного, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» 27.10.2023 року (№216 (7614), було розміщено повідомлення про необхідність прибуття ОСОБА_5 01 листопада 2023 року, 02 листопада 2023 року та 03 листопада 2023 року до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Аналогічно повістки про виклик ОСОБА_5 було розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора 27 жовтня 2023 року про прибуття до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Однак, підозрюваний до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим не з`явився, відповідно до опублікованих повідомлень, та станом на теперішній час, про причини своєї неявки не повідомив.

Також, згідно мотивів клопотання, під час досудового розслідування було встановлено, що на даний час підозрюваний перебуває на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, при цьому останній продовжує незаконну діяльність.

Згідно мотивів органу досудового розслідування, зазначені обставини свідчать про умисне ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, а також про переховування від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, згідно мотивів клопотання слідчий посилається на те, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор в ході слідства повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також, обгрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що, санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України, серед іншого передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Поряд з цим, слідчий зазначає, що документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно встановлених слідством обставин, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на праві власності належить - 1/2 нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, вихоядчи з норм КПК України, слідчий в клопотанні посилається на те, що арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

А тому, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, слідчий просить накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Також, згідно мотивів клопотання слідчий посилається на те, що з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання слід розглянути без повідомлення власника даного майна та його представника.

Слідчий, прокурор та захисник будучи повідомленими про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не відомі. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням того, що сторона кримінального провадження довела в змісті клопотання, що існує загроза передчасного розголошення відомостей, які стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, які заплановано провести з метою збирання доказів, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходиться вищезазначене майно, та його представника.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано до суду клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею, встановлено, що СУ ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 18.05.2023 року за підозрою громадянина України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14 А, м. Київ, що свідчить про звернення слідчим з клопотанням з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 25.10.2023 року в ході досудового розслідування було складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Згідно долучених до клопотання копій матеріалів кримінального провадження, слідчим було вжито заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вищезазначеного повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Крім того, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» 27 жовтня 2023 року №216 (7614), було розміщено повідомлення про підозру та повістки про необхідність прибуття ОСОБА_5 01 листопада 2023 року, 02 листопада 2023 року та 03 листопада 2023 року до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Також повістки про виклик ОСОБА_5 було розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 27 жовтня 2023 року про прибуття до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні на 01 листопада 2023 року, 02 листопада 2023 року та 03 листопада 2023 року.

Наведене свідчить, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Поряд з цим, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, серед іншого передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

А тому, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному підлягатиме конфіскації у дохід держави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 1/2 нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання, кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги той факт, що вищезазначене майно, на яке слідчий просить накласти арешт перебуває у праві власності ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та про необхідність накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.7 ст.111-1 КК України.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.131, 167, 170-172, 369, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 3 відділу (з дислокацією у м.Херсон) слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 18.05.2023 року - задовольнити.

Накласти арешт на майно, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме:

- на 1/2 нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через прокурора передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ГУ СБУ в АР Крим, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя