Справа № 454/1559/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1042/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року, -

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 272 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах чи організаціях, чи займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за виконанням робіт з підвищеною небезпекою, строком два роки.

Строк відбуття основного покарання постановлено рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Цивільний позов задоволено та постановлено стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_11 по 2 500 000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , відповідно до наказу директора Відокремленого підрозділу «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» (надалі - ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля») №24-к від 11.03.2016, обіймаючи посаду гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №1 ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», 29 травня 2019 року не вжив заходів до виконання вимог нормативно-правових актів та посадової інструкції, маючи технічну можливість запобігти настанню нещасного випадку, але не скориставшись нею, порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням групового нещасного випадку з підземним гірником третього розряду дільниці з видобутку вугілля №1 ОСОБА_14 та гірником з ремонту гірничих виробок дільниці з видобутку вугілля №1 ОСОБА_15 .

Зокрема, гірничий майстер ОСОБА_8 , здійснюючи керівництво гірничими роботами в четверту зміну 28 травня 2019 року (початок зміни о 02 год. 29 травня 2019 року, закінчення зміни о 08 год. 29 травня 2019 року), не створив та не підтримував безпечні умови праці для всіх підпорядкованих йому працівників зміни, видав наряд на погашення 181 бортового штреку, що згідно п.64 «Підземні роботи на шахтах та рудниках» Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України №15 від 26.01.2005, та п.12 «Підземні та відкриті гірничі роботи» Переліку видів робіт підвищеної небезпеки Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 (в редакції від 10.04.2019), є роботами з підвищеною небезпекою, одному гірнику з ремонту гірничих виробок та трьом гірникам підземним, які не мають посвідчення на право виконання цих робіт, хоча згідно вимог пункту «Технологія погашення 181-бортового штреку» «Технологічної проектної документації виїмкової дільниці лави №181» передбачено проведення виробки не менше трьома гірниками з ремонту гірничих виробок (які пройшли курс навчання, мають посвідчення гірника з ремонту гірничих виробок (кріпильника) та стаж роботи не менше 1 року по даній спеціальності); не обстежив кожне робоче місце з обов`язковим контролем якості і безпеки виконуваних робіт; не видав конкретне змінне завдання вказаним працівникам; не провів з ними інструктаж, щодо безпечних способів робіт (операцій); не здійснив розстановку працівників по робочим місцям з призначенням старшого робітника із вказівкою задіяних працівників із записом в книзі нарядів дільниці і в наряд - путівці гірничого майстра; не забезпечив безпосереднє керівництво роботами із погашеннями 181 бортового штреку; допустив порушення технологічного процесу при виконанні підпорядкованими працівниками змінного завдання в частині перебування підпорядкованих працівників в небезпечній зоні (не закріпленій частині виробленого простору), чим порушив вимоги статтей 6, 14 Закону України, «Про охорону праці», статтей 19, 41 Гірничого Закону України, п.1.1. ІV, 17.1. ІV, 11.4 IV, 15.5 IV, 16.5 IV, 1.3. V, 16.4 V, 1.6 V, 2.6 V, 3.6 V, «Правил безпеки у вугільних шахтах», пунктів 9.38.1, 9.38.2, 9.38.4, 9.38.6, 9.38.8, 9.38.9, 9.38.10, 14.1.15, 14.2.1, 14.2.2, 14.2.4, 14.2.5 Системи управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України, пунктів 3.6 ІІІ, 4.12 ІІІ Положення про нарядну систему ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», пунктів 2.1, 2.2, 2.5, 2.6, 2.8, 2.9, 2.10 Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля, в результаті чого гірник з ремонту гірничих виробок ОСОБА_15 , разом із гірником підземним ОСОБА_14 , перебували у небезпечній зоні (не закріпленій частині виробленого простору) та виконували роботи з розбирання та вилучення дерев`яного кріплення типу «костер» з відпрацьованої частини сполучення лави № НОМЕР_1 та 181 бортового штреку з метою його повторного використання.

Після вилучення ОСОБА_15 декількох стійок, о 02:57 год. 29 травня 2019 року сталося раптове обвалення гірничої маси покрівлі (глиби розмірами орієнтовно 5,9 х 4,7 м, товщиною приблизно 0,65/0,7 м) зі сторони відпрацьованого простору лави № НОМЕР_1 на сполученні з 181 бортовим штреком, де знаходилися ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , в результаті чого, вони були затиснуті вказаною глибою породи та померли на місці від механічної асфіксії внаслідок стиснення грудної клітки та живота.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 покликається на те, що вирок в частині стягнення на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_11 моральної шкоди є неправомірним, а покликання позивача і суду про те, що ДП «Львіввугілля» зобов`язано відшкодувати шкоду та нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, як власник такого джерела підвищеної небезпеки на підставі ст. 1187 ЦК України - передчасним.

Акцентує, що з досліджених доказів вбачається, що основною причиною нещасного випадку, який мав місце 29 травня 2019 року на ВП шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» внаслідок, яких загинули гірник підземний ОСОБА_14 , гірник з ремонту гірничих виробок ОСОБА_15 є дії старшого при виконанні робіт - гірника з ремонту гірничих виробок ОСОБА_15 , що полягають у виконанні роботи, які не відносяться до отриманого змінного завдання (наряду), щодо розбору та вилученні дерев`яного кріплення типу «костер» з відпрацьованої частини сполучення лави № НОМЕР_1 та 181 бортового штреку з метою його повторного використання, які не передбачені «Технологічною проектною документацією виїмкової дільниці лави №181».

Наголошує, що досудовим слідством взагалі не взято до уваги обставину, що виправдовує гірничого майстра ВП шахти «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_8 , та виключає його вину, оскільки ОСОБА_8 не може нести відповідальність за наслідки, які відбулися без його зовнішнього впливу.

Звертає увагу на те, що задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди в повному обсязі суд жодним чином не врахував вину потерпілого ОСОБА_15 , дії якого призвели безпосередньо до нещасного випадку.

Зазначає, що висновки спеціаліста психолога від 25 березня 2021 року та від 12 квітня 2021 року є неналежними та недопустимими доказами з приводу чого подавалося відповідне клопотання, яке було безпідставно судом відхилене.

Просить скасувати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року в частині задоволення цивільного позову, а в позовних вимогах відмовити повністю.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 покликається на те, що в смертельному випадку, який мав місце 29 травня 2019 року на шахті «Лісова» є частково вина її чоловіка ОСОБА_15 , що підтверджується матеріалами спеціального розслідування, а відтак, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є занадто суровим.

Просить вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року змінити та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 272 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах чи організаціях, чи займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком два роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком три роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає про відсутність причинного зв`язку між його діями і нещасним випадком, внаслідок якого загинули гірники ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , що самовільно розбирали дерев`яне кріплення, виконували роботи з «погашення тупика» без відома та погодження з ним, як майстром дільниці.

Просить вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

На апеляційні скарги представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 представник потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 подала заперечення, в яких зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку всебічно, повно та об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження, надано належну правову оцінку доказам, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 272 КК України, а відтак не вбачає підстав для скасування вироку Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року та просить залишити такий без зміни.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 подав зміни до своєї апеляційної скарги, в яких, покликаючись на визнання вини та щире каяття, просить, врахувавши пом`якшуючі обставини та обставини, які склались у виробничій ситуації в 4-ту зміну 28 травня 2019 pоку, змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року, і призначити йому покарання у виді трьох років позбавленням волі, звільнивши від відбуванням такого з випробуванням.

Акцентує, що судом першої інстанції встановлено, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та праці характеризуюсь позитивно, на обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває.

Наголошує на відсутності у нього умислу на настання тяжких наслідків.

Висловлює співчуття рідним загиблих.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявність у нього на утриманні малолітнього сина, який перебуває на спостереженні у лікаря-психіатра у зв`язку з вадами психомовного розвитку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та виступ його захисника - адвоката ОСОБА_12 , які підтримали свою та потерпілої ОСОБА_7 апеляційні скарги, а щодо вирішення апеляційної скарги цивільного відповідача поклались на розсуд суду, виступ представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 про підтримання апеляційних скарг, виступ представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 , пояснення потерпілої ОСОБА_11 та думку прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають до задоволення,з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у судовому рішенні доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 272 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК Україниобвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 272 КК України, яке останній повинен відбувати реально, суд першої інстанції врахував його особу, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення, тяжкі наслідки вчиненого злочину.

Також, враховано відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся перед судом і потерпілими за те, що не проконтролював підлеглих, що призвело до їх загибелі, зазначив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався (т.4 а.с. 109), позитивно характеризувався за місцем праці (т.4 а.с. 110), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.4 а.с. 113, 114), одружений (т.4 а.с. 108), має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.4 а.с. 107), який, згідно долученої під час апеляційного розгляду копії довідки КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», перебуває на обліку у лікаря-психіатра, у зв`язку із затримкою психомовного розвитку, а тому просить застосувати положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

За змістом положень ст. 75 КК України, питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу винного, але й інші обставини провадження.

На переконання колегії суддів, встановлені в ході апеляційного розгляду обставини не є формальними та свідчать про усвідомлення обвинуваченим ОСОБА_8 без будь-яких істотних обмежень протизаконності своїх дій.

Таким чином, з огляду на особливість індивідуалізації покарання, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на належній критичній оцінці, осуді вчиненого ним протиправного діяння, колегія суддів вважає за можливе, в даному конкретному випадку, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням,з іспитовим строком та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Що стосується вирішення судом цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_13 до Державного підприємства «Львіввугілля» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, то колегія вважає, що у вироку суду належно обґрунтовано та на підставі висновків експерта психолога від 25 березня та 12 квітня 2021 року об`єктивно визначено суми стягнень, і приходить до переконання, що такі є виправданими, а отже, всупереч доводам апеляційної скарги представника цивільного відповідача, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Так, зокрема, місцевим судом проаналізовано і оцінено обсяг моральних страждань потерпілих, порушення їх звичайного способу життя, укладу та побуту,і прийнято мотивоване рішення про стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_13 по 2 500 000 грн. кожному моральної шкоди, що, на думку колегії суддів, за своїм розміром відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_8 і є адекватною сатисфакцією та достатньою компенсацією для потерпілих за погіршення можливості побудови і реалізації нових життєвих перспектив та їх страждань як батьків, у зв`язку із загибеллю сина.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задоволити.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 272 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах чи організаціях, чи займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за виконанням робіт з підвищеною небезпекою, строком два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4