Провадження № 1-кп/638/1617/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2023 року за №0001407 відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, на посаді навідника зенітно-кулеметного відділення зенітно-ракетного артелерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №132 від 18.05.2022 солдата ОСОБА_4 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, 02.08.2022 ОСОБА_4 призначений на посаду навідника зенітно- кулеметного відділення зенітно-ракетного артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 5-5-ХІУ (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-Х1У, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. На теперішній час воєнний стан триває.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 16.11.2022 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 16.11.2022, самовільно залишив місце несення військової служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 , в період з 16.11.2022 до 05.01.2023, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування військової частини НОМЕР_1 та проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 05.01.2023, тобто до моменту його прибуття до місця розташування військової частини НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до положень якої кримінальне правопорушення полягає у самовільному залишенню військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

16.11.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

При цьому сторони при затвердженні угоди узгодили беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України у повному обсязі повідомленої йому підозри. Також, сторони, з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання, даних про особу обвинуваченого, відсутності заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та клопотання військової частини вважають за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, також на підставі ст. 58 КК України вважають можливим замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Заслухавши думку учасників справи, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом ч. ч. 2, 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та погодився на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, зокрема ст. ст. 58, 63, 65, 69, 407 КК України. Правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Отже, судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженць м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, навідник зенітно-кулеметного відділення зенітно-ракетного артелерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, виконує службово-бойові завдання, спрямовані на забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги клопотання командира в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 з 18 травня 2022 року по теперішній час перебуває на військові службі, службово-бойові завдання та накази виконує в повному обсязі та належним чином, користується повагою серед співслужбовців, приймав участь у стримуванні збройної агресії на території Луганської, Харківської та Донецьких областях. З урахуванням викладеного ОСОБА_7 просив не вживати суворих заходів та не призначати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, зважаючи, що даний військовослужбовець виконує конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни.

Щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків обвинуваченого визнаються судом обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, з урахуванням конкретних обставин та часу вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та його ставлення до скоєного, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 16.11.2023 та призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті КК України.

Крім цього, відповідно до ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ставлення військової частини до виконання військовослужбовцем ОСОБА_4 своїх обов`язків, суд вважає за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.08.2023 підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 53 680,00 грн.

07.09.2023 ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом Командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 та довідкою про звільнення від 07.09.2023.

Враховуючи приписи ст.72 КК України суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Згідно з листом ТУ ДСА України у Харківській області від 07.09.2023.06.09.2023 кошти у розмірі 53680,00 грн. надійшли 06.09.2023 на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу: сплата застави за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа №642/4825/23, провадження №1-кс/642/2508/23, платіж за власні кошти - ОСОБА_9 .

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16.11.2023року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001407від 14.07.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст.72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.08.2023 по 07.09.2023 включно, із розрахунку три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Внесену 06.09.2023 на депозитний рахунок ( НОМЕР_2 ) заставу в розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1