У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10942/23

№ 1-кс/183/2897/23

27 вересня 2023 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування, у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 26.09.2023 року до ЄРДР за № 0001277, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровськ, громадянину України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні малолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично меючогокає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.02.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 23.08.2021 року по відбуттю строку покарання, -

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та продовжував діяти станом на 26 вересня 2023 року.

26 вересня 2023 року приблизно о 09.00 годині, ОСОБА_5 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 та в цей момент через вікно побачив, як з його під`їзду вийшла раніше знайома ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та попрямувала в невідомому напрямку.

Достовірно знаючи, що ОСОБА_7 мешкає за вказаною адресою одна, у ОСОБА_5 виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, яке знаходиться за місцем мешкання ОСОБА_7 та належить останній.

Реалізуючи свій умисел, 26 вересня 2023 року, приблизно о 09.25 годині, ОСОБА_5 вийшов з квартири на вулицю та побачив, що балконні двері квартири, яка розташована на другому поверсі п`яти поверхового будинку АДРЕСА_4 , в якій мешкає ОСОБА_7 , відчинені на режим «провітрювання», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин в умовах воєнного стану, за допомогою фізичної сили заліз на вищевказаний балкон та через відчинені на режим «провітрювання» двері балкону, незаконно проник всередину квартири, де відшукав та зібрав з метою викрадення майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: гіпсову скарбничку у формі слона коричневого кольору, гіпсову скарбничку у формі мишеня блакитного кольору, які знаходились у приміщенні спальної кімнати, жіночу сумку - шоппер «BBG-12-15-18» з малюнком у вигляді сови білого кольору, яка знаходилася у приміщенні коридору, всередині якої знаходився диплом про закінчення професійного технічного училища №23 м. Дніпродзержинська, грошові кошти у сумі 2.800 гривень, номіналом по 200 гривень, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 виданий Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.05.2002 року, на ім`я ОСОБА_7 , код ІНН № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про народження, та визначивши дане майно об`єктом свого злочинного посягання, поклав його у одну із знайдених жіночих сумок, та викрав вказане майно.

Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном, покинув місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду.

26 вересня 2023 року вказаний факт внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

26 вересня 2023 року о 19.40 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України

27 вересня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Хара проти Сполученого Королівства» доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу має відповідати стандарту «розумна підозра».

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

У главі 18 Кримінального процесуального кодексу України визначено заходи процесуального примусу, які застосовуються до підозрюваного з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, а також детально регламентовано порядок їх застосування.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Достатність доказів для підозри ОСОБА_5 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: протоколом огляду місця події від 26 вересня 2023 року; протоколом додаткового огляду місця події від 26 вересня 2023 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 26 вересня 2023 року; пред`явленням по фото особи ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 від 26 вересня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 27 вересня 2023 року; протоколом огляду відеозапису від 27 вересня 2023 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 26 вересня 2023 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 27 вересня 2023 року.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, суспільною працею не займається, законних джерел доходу не має, розлучений, малолітніх дітей на утриманні не має, у зв`язку з чим стійкі соціальні зв`язки у нього відсутні.

ОСОБА_5 усвідомлює, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке, передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та маючи можливість вільного пересування, враховуючи перелічені обставини, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено потерпілу ОСОБА_7 , яка ще не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду. Враховуючи викладене та розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, підозрюваний перебуваючи на свободі матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілу та свідка та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 раніше судимий, останній раз 23.02.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 23.08.2021 року по відбуттю строку покарання, маючи не зняту встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, наявність у ній реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

На підставі викладеного, прокурор вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо, та просить задовольнити клопотання застосувавши до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу своєму підзахисному у вигляді тримання під вартою, просив застосувати йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, захисника, підозрюваного, слідчий суддя прийшла до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке віднесено законом до категорії тяжких, виходячи з наявних доказів, а саме: копією витягу з кримінального провадження, відомості по якому внесені 26.09.2023 року до ЄРДР за № 0001277, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; копією прийняття заяви ОСОБА_7 від 26.09.2023 року про вчинене кримінальне правопорушення; копією протоколу огляду місця події від 26.09.2023 року; копією протоколу огляду речей від 26.09.2023 року; копією протоколу затримання ОСОБА_5 від 26.09.2023 року; копією протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 26.09.2023 року; копією протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 27.09.2023 року; копією протоколу пред`явлення особи для пізнання за фотознімками від 27.09.2023 року за участю потерпілої ОСОБА_7 відповідно до якого вона впізнала на фото № 2 чоловіка який знаходився біля її квартири; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 27.09.2023 року; копією протоколу перегляду відеозапису від 27.09.2023 року.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що вказаний у клопотанні слідчого існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність зазначеного ризику свідчить те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Тому, з урахуванням вищевикладеного, а також, розуміючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк за скоєне кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

При застосуванні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не було доведено а ні прокурором під час судового розгляду, а ні слідчим у клопотанні, до матеріалів клопотання не було долучено заяв потерпілої та свідка про вимогу ОСОБА_5 змінити свої покази. Тому і на даний час даний ризик не існує.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не було доведено а ні прокурором під час судового розгляду, а ні слідчим у клопотанні. Тому і на даний час даний ризик не існує.

Слідчий суддя при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Оцінюючи вищевказані обставини, слідчий суддя також приймає до уваги у розумінні практики ЄСПЛ те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Все наведене раніше, на думку слідчого судді, неодмінно свідчить про наявність підстав для застосування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме те, що у відношенні ОСОБА_9 наявна обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення та наявні достатні підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику.

Слід зауважити, що національне законодавство України та практика Європейського суду з прав людини неодноразово зазначали, що запобіжний захід є лише заходом забезпечення кримінального провадження та не має бути вже визначеною мірою покарання у кримінальному провадженні.

Так, п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» визначає, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику.

Прокурором в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується лише наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи таке обґрунтування прокурора, слідчий суддя вважає, що практика Європейського Суду з прав людини в повній мірі заперечує таке обґрунтування. Тому слідчий суддя вважає, що до ОСОБА_5 повинно бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Слідчий суддя також враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , тому вважає, що до ОСОБА_5 повинно бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється

з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобо.

Крім того, слідчий суддя вважає, що на ОСОБА_5 повинні бути покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровськ, громадянину України - застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком до 23 листопада 2023 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 , строком на два місяці, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокурора Новомосковської окружної прокуратури та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця фактичного проживання, тобто: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити для виконання начальникові Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуророві Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1