УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 Справа №607/11716/23 Провадження №1-кп/607/1007/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000130, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та усвідомлюючи міру покарання може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він може бути відомий ОСОБА_4 , тому останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідка з метою дачі ним неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати. Також зазначає, що ОСОБА_4 , постійно міняє місця проживання, не працює, немає постійного законного заробітку, на утриманні особи не перебувають, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання. Вищевказане в цілому свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.

В суді прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на вказані у ньому мотиви та обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 стосовно задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його безпідставним. Просить врахувати те, що у нього на утримані перебувають двоє дітей та він має суттєві проблеми із здоров`ям. Крім того, він не має наміру переховуватись від суду. При цьому, до взяття під варту він був офіційно працевлаштований та на даний час числиться на роботі. Також зазначив, що невідомо хто є свідком, а тому просить змінити йому запобіжний захід більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи обвинуваченого, просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання прокурора заперечив та зазначив, що матір ОСОБА_4 готова внести за нього заставу, яку в подальшому планують перерахувати на рахунок ЗСУ, тому просить задовольнити частково клопотання прокурора та визначити ОСОБА_4 заставу.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долучених до обвинувального акту. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні даного запобіжного заходу.

Зокрема, доведеним є ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Наявність вказаного ризику підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна, тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від суду.

Також доведеним є ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_4 на свідка, оскільки останній перебуваючи на волі як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідка з метою дачі ним неправдивих, неповних показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ним від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки судом встановлено, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим належним чином покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу для зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, а саме, наявність у обвинуваченого місця роботи, перебування на його утриманні двох дітей, та те, що мати обвинуваченого має намір внести заставу за ОСОБА_4 та передати в подальшому дані кошти на підтримку ЗСУ, не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і враховуючи вимоги ст.ст. 178, 201 КПК України, не є підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який. Доводи обвинуваченого про те, що на даний час відсутній ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки йому невідомо хто є свідком, суд оцінює критично, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений може встановити особу свідка та в подальшому впливати на нього.

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого суд також оцінює критично, оскільки доказів негативного стану здоров`я обвинуваченого, яке б перешкоджало йому перебувати в умовах місця попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано.

Доказів існування обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду не надано.

При цьому, наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи хід судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_4 застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.180, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовільнити. ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 25 березня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 25 березня 2024 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1