Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2647/23
Провадження № 1-кп/553/510/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000723 від 05.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляд Ленінського районного суду м. Полтави надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор прохав призначити справу до судового розгляду та надати доручення органу пробації щодо складання досудової доповіді у відношенні обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник проти призначення справи до судового розгляду та складання досудової доповіді заперечень не мали.

З`ясувавши думки учасників судового провадження, перевіривши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що згаданий обвинувальний акт підсудний Ленінському районному суду м. Полтави. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору або закриття провадження не виявлено. Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні, з викликом учасників судового провадження.

Щодо доцільності складання органом пробації досудової доповіді у даному кримінальному провадженні, суд вважає, що це буде відповідати інтересам обвинуваченого, оскільки метою складання досудової доповіді є забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

Одночасно в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. За посиланням прокурора обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечили, прохали застосувати більш м`який запобіжний захід. Захисником наголошено, що обвинувачений визнає свою провину, тому не має наміру переховуватись від суду чи впливати на свідків, можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи знищення речових доказів також об`єктивно відсутня. З посиланням на вік обвинуваченого, наявність у нього сталих соціальних зв`язків, місця проживання прохали застосувати запобіжних захід у вигляді домашнього арешту, як достатній для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання ризиків.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд зазначає, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню тощо.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 наразі судовий розгляд не розпочато, відповідно до стадії судового провадження свідки не допитувались, питання щодо обсягу доказів, які підлягатимуть дослідженню ще не вирішувалось.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке у відповідності до ст.12 цього кодексу, відноситься до тяжких, та за яке передбачено покарання від трьох до семи років. Під загрозою такого покарання обвинувачений ймовірно може ухилитись від суду, незаконно вплинути на учасників кримінального провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення посягає на громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, які у свою чергу становлять підвищену загрозу для суспільства.

За таких обставин, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи наразі не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів із застосуванням застави у попередньому розмірі. З огляду на вказане суд відхиляє доводи сторони захисту щодо доцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому суд враховує відомості про особу обвинуваченого, тяжкість злочину та характер пред`явленого звинувачення, що пов`язане із незаконним поводженням з великим обсягом вогнепальної зброї та бойових припасів у період воєнного стану, що у свою чергу свідчить про підвищену суспільну небезпеку. Окрім того, жодних нових обставин, які б могли переконати суд у значному зменшенні встановлених ризиків стороною захисту повідомлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи, що під час підготовчого судового засідання були вирішені передбачені ст.315 КПК України питання, суд вважає за можливе завершити підготовку та призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.316 згаданого Кодексу, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

На підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, призначити судовий розгляд на 26.01.2024 о 10 год. 30 хв. в залі судових засідань Ленінського районного суду м. Полтави.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні, за участі учасників судового провадження.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 17.03.2024 включно, із застосуванням попередньо визначеної застави в розмірі 402600 грн.

Доручити представнику Подільського районного відділу філії Держаної установи «Центр пробації» в Полтавській області підготувати в строк протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді, яка полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Копію ухвали надіслати уповноваженому органу пробації для виконання в частині складання досудової доповіді.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1