УХВАЛА

Іменем України

10.01.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В :

01.12.2023 року адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає справу у його відсутність.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт. Також просив не враховувати 20 стягнень, які були отримані засудженим, оскільки за негативну поведінку його було засуджено за ст. 391 КК України і вказані стягнення поглинуті вироком.

Представник установи ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» ОСОБА_5 залишив розгляд клопотання на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, з підстав його необґрунтованості та недоведеності достатності виправлення засудженого.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2017 ОСОБА_6 засуджено за п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2018 роз`яснено вирок Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2017, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.10.2013 по 05.01.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.01.2017 по 20.09.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.02.2019 ОСОБА_6 засуджено за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2017 та остаточно призначене покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 15.03.2019.

Початок строку: 12.02.2019. Кінець строку: 12.02.2025. 2/3 строку відбув: 12.02.2023.

Як вбачається із характеристики, затвердженої начальником ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 27.05.2019. За час попереднього ув`язнення та відбування покарання засуджений допустив 21 порушення вимог режиму тримання. Заохочень не мав. За період відбування покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» допустив одне порушення встановлених вимог режиму тримання, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Має чотири заохочення. Дотримується встановлених вимог режиму тримання та правил поведінки під контролем адміністрації установи. На даний час працевлаштований робітником на майстерні установи, приймає участь в проведенні робіт з покращення побутових умов в установі. До своїх обов`язків відноситься добре. Приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу бажання не виявив. На профілактичних обліках не перебуває. За вироком суду вину визнав. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений ОСОБА_6 набрав 166 балів, що відповідає середньому рівню ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, затвердженої старшим інспектором відділу соціально-виховної та психологічної роботи, засуджений ОСОБА_6 має чотири заохочення та двадцять одне стягнення.

Згідно витягу з наказу начальника ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», засуджений ОСОБА_6 29.12.2023 отримав ще одне заохочення.

Судом встановлено, що згідно листа за №18/09 від 18.09.2023 року, виданого директором ТОВ «УКРБЕГПАК» встановлено, що підприємство гарантує працевлаштувати ОСОБА_6 , після звільнення з місць позбавлення волі, згідно рішення суду на посаду різника п/п матеріалів.

Відповідно нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 , останній дає згоду на проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Досліджуючи вказані докази суд виходить із того, що відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення та відповідно до вимог п.3 ч.4 після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у п. п. 2, 17 постанови №2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Головними ознаками виправлення є сумлінна поведінка засудженого, яка полагає у неухильному додержанні ним всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд наголошує, що в аспекті ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Досліджуючи дані про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання суд вважає необхідним відзначити наступне.

ОСОБА_6 раніше судимий та відбував покарання за п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час відбуття даного покарання у виправній установі систематично в період з 2014 по 2018 рік порушував режим тримання, за що накладено 19 стягнень. За злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарання та за порушення вимог режиму відбування покарання останнім вироком суду від 12.02.2019 ОСОБА_6 засуджено за ст.391, 71 та за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Після винесення останнього вироку ОСОБА_6 продовжив допускати порушення режиму тримання, за що 15.03.2019 року та 16.10.2019 року були двічі накладені відповідні стягнення.

З 2019 року по 2022 рік ОСОБА_6 не мав будь-яких порушень або заохочень. Лише в 2022р отримав два заохочення і в 2023 році - 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. При цьому матеріали особової справи не містять жодних відомостей про сумлінну поведінку та ставлення до праці в період з 2019 року по 2022рік. Також відповідно до характеристики засуджений відмовився брати участь в програмах диференційованого виховного впливу.

Захисник у своїй заяві наполягав на заміні покарання на більш м`яке у виді виправних робіт, що фактично за своїм ступенем обмежень для засудженого є перебуванням особи на волі та необхідність щоденного повного самоконтролю засудженого у відкритому суспільстві та вільному житті.

Однак, на переконання суду, для призначення засудженому покарання у виді виправних робіт необхідні докази стабільної належної поведінки під час відбуття покарання та стійке прагнення до виправлення та здатності до самокерованої законної поведінки у суспільстві.

Процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, однак згідно поведінки ОСОБА_6 цього не спостерігається, оскільки як вбачається з матеріалів справи поведінка останнього протягом більшої частини знаходження в установі виконання покарання була вкрай негативною та навіть, після винесення вироку за ст.391 КК України, засуджений продовжив порушувати режим утримання, за що отримав в 2019 році два стягнення, а реальний процес виправлення засудженого та суттєве покращення його поведінки розпочався лише з 2022 року, що підтверджується отриманими п`ятьма заохоченнями у вказаний період.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів (умисне вбивство за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, та незаконне заволодіння транспортним засобом ч.3 ст.289 КК України), вчинив новий злочин (ст. 391 КК України) під час відбуття покарання в місцях позбавлення волі за попереднім вироком, що в свою чергу негативно характеризує його під час відбуття покарання протягом більшого періоду перебування в установі, а наявні заохочення та період їх отримання не підвереджують такий рівень та стадію виправлення засудженого, який би відповідав на даному етапі доцільності заміни більш м`якого покарання у виді виправних робіт.

Таким чином, надаючи оцінку наданим суду матеріалам щодо засудженого ОСОБА_6 , суд вважає, що засуджений не довів свого виправлення для заміни покарання на виправні роботи, у зв`язку із чим, у задоволенні заяви адвоката слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 372, 537, 539 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її постановлення, а засудженому у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1