Справа № 308/9106/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород кримінальне провадження № 0000008 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Свалява Закарпатської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді номер обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період та перебуваючи на посаді номера обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий, обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, о 08:30 год. 29.11.2022 року не з?явився на ранковому шикуванні у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , шо за адресою: АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній на військовій службі по 25.05.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно о 08.30 год. 29.11.2022 року не з`явився на ранковому шикуванні у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , оскільки поїхав додому, оскільки не було кому доглядати за хворою бабусею. Розкаюється у вчиненому, просив не позбавляти його волі та дати шанс виправитись. У вчиненому кається, просить суворо не карати, зазначив, що не передбачав наслідки такої своєї поведінки.

Прокурором та обвинуваченим у судовому засіданні заявлено клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, судом було з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, відтак у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч.5 ст. 407 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, щирому каятті, особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, по медичну допомогу у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» не звертався, здійснює догляд за бабцею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рідним дядьком ОСОБА_6 , які мають встановлену інвалідність.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, думку обвинуваченого, який просив не позбавляти його волі, з урахуванням принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі.

Щодо можливості застосування ст. 75 КК України при призначені покарання ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

13.12.2022 року прийнятий Закон про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, який виключає можливість застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання за злочини передбачені, зокрема ст. 407 КК України. Цей закон набрав чинності 27.01.2023 р.

Враховуючи наведене, суд з урахуванням вимог ст. 4 та ст. 5 КК України, вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України в редакції, що діяла на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (початок), а саме станом на 29.11.2022 р., оскільки закон, що погіршує становище особи не має зворотної дії в часі.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, свою вину у вчиненому визнав повністю, як під час досудового розслідування та під час судового розгляду та усвідомив суспільну небезпеку своїх дій, суд, призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, вважає за можливе застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 124, 174, 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 75, 76, 407 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1