ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2137/23
Провадження № 11кп/818/1036/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 01 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 травня 2023 рокузасуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди - 4000 грн.; на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн.; в якості відшкодування втраченого заробітку - 29 480 грн.

- держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України процесуальні витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 4177 грн. 36 коп.

Ухвалено рішення щодо речових доказів та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 31 січня 2023 року приблизно о 17 год. 10 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом «KIA-CARENS», р.н. НОМЕР_1 , рухався з боку вул. Зеленої у напрямку вул. Михайлівської по вул. Полтавський Шлях в м. Харкові зі швидкістю 50-60 км/год, з увімкненим ближнім світлом фар. Наближаючись до пішохідного переходу «зебри», ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своєчасно не знизив швидкість керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, внаслідок чого порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який до наїзду рухався зправа наліво пішохідним переходом «зебра», перетинаючи проїзну частину дороги вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, та в момент наїзду перебував у нерухомому стані у зв`язку з тим, що пропускав транспортні засоби, які рухались у зустрічному напрямку, тобто з боку вул. Михайлівської у напрямку вул. Зеленої.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 спричинені тяжкі тілесні ушкодження: відкритий уламковий перелом середньої третини діалізів обох кісток правої гомілки із зсувом та відкритий уламковий перелом середньої третини діалізів обох кісток лівої гомілки із зсувом.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації своїх дій, просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 травня 2023 року змінити в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн. Скасувати призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та встановити граничний розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав. Просить врахувати, що він в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги потерпілого, наголосивши, що зобов`язується частково відшкодувати вказану суму в 500 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

При цьому, просить суд врахувати його матеріальний стан, а саме, відповідно до довідки про доходи, працюючи у КП "Харківський метрополітен" він отримує заробітну плату

у розмірі 18000-23000 грн. на місяць, а тому вважає суму моральної шкоди непомірним тягарем. Також просить врахувати, що він має на утриманні дружину та малолітнього сина, які в результаті повномасштабної війни проживають окремо від нього, що в свою чергу створює додаткові непередбачувані витрати.

Звертає увагу, що він сплачував усі рахунки по реабілітації потерпілого та згодом потерпілим буде отримано компенсацію у розмірі 130 000 грн. за страховим договором ОСОБА_8 .

Щодо скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апелянт просить врахувати, що він не судимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 2012 року народження, є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному. Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Крім цього, просить врахувати, що під час повномасштабної війни автомобіль є необхідною умовою безпечного життя, оскільки це надасть можливість швидко переміщатися у разі необхідності, також надає можливість вивезти сім`ю у безпечний регіон. Також зазначає, що він працює на об`єкті критичної інфраструктури, та повинен бути мобільним і в найскоріші терміни прибувати за необхідною адресою (працює на посаді тунельного робітника, а саме до функціональних обов`язків належить підтримка функціонального стану ліній КП "Харківського метрополітену").

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вважав необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просив залишити її без задоволення.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та зазначили, що потерпілий в наслідок ДТП не може самостійно себе обслуговувати.

Обвинувачений в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, потерпілого та його представника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність скасування призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів зазначає наступне.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Як убачається з матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_8 основного покарання та при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу винного, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, часткове відшкодування шкоди, та відсутність обставин, що його обтяжують. На підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до мінімального у межах санкції вказаної норми, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

При цьому, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, суд зважив на дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан, репутацію, ставлення до скоєного, поведінку після вчиненого злочину, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання без реального його відбування, необхідність відшкодування потерпілому шкоди у встановлених судом межах, що може бути ускладненим у разі призначення реального покарання, та на підставі ст.75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, суд апеляційної інстанції врахував як особу винного, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_8 ПДР та потягло за собою тяжкі наслідки у виді травмування потерпілого.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

За таких обставин, підстав вважати рішення суду про доцільність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованим, про що обвинувачений порушив питання у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про зменшення суми стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого, то вони не є слушними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Згідно зі ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня винуватості особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

Розглядаючи вимоги цивільного позову у частині стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди, місцевий суд правильно урахував, що в результаті дій обвинуваченого потерпілий поніс негативні наслідки, пов`язані з тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень (втрата можливості ходити, через що змушений користуватися інвалідним візком та позбавлений самостійно себе обслуговувати), пережив сильний стрес і сильні фізичні та душевні страждання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції задовольнив заявлені потерпілим вимоги щодо стягнення з ОСОБА_8 суми моральної шкоди, і відповідно стягнув з нього на користь потерпілого у рахунок названого відшкодування 500 000 грн.

Згідно положень ч.2 ст.1193 ЦК України, якою регламентовано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається з фабули обвинувачення, визнаної судом доведеною та з якою погодився обвинувачений, причиною дорожньо-транспортної пригоди та настання негативних наслідків для потерпілого є виключно винні дії з боку водія ОСОБА_8 , даних про аналогічні дії з боку потерпілого матеріали провадження та вирок не містять.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на те, що саме його груба необережність сприяла виникненню і збільшенню завданої шкоди.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що потерпілим доведено тяжкість та тривалість душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з отриманими травмами, факт порушення укладу його життя, вкрай тяжке погіршення стану його здоров`я, необхідність соціальної адаптації та подальшого лікування, стягнутий розмір моральної шкоди, на думку апеляційного суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи, та не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині.

Порушень органом досудового розслідування або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку у даному провадженні колегію суддів не встановлено.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 травня 2023 рокущодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3