ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/354/24 Справа № 192/1613/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що ОСОБА_8 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки поза установою, в якій він відбуває покарання, основна мета призначеного судом покарання на даному етапі його відбування не досягнута. Умовно-достроковим звільненням ОСОБА_8 попереджувального впливу на його поведінку, поведінку інших осіб досягнуто не буде.

Суд вважає, що формальність підстав для застосування положень ст. 81 КК України у зв`язку з відбуттям 2/3 строку призначеного покарання, робота в установі та наявність 3-х заохочень не можуть бути достатнім для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , оскільки ці обставини не є беззаперечними доказами його виправлення, а тому погоджується з позицією адміністрації СВК№21 та прокурора, про те, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Солонянського районного суду від 29 серпня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, від початку затримання сприяв розслідуванню, по прибуттю до колонії одразу працевлаштувався, порушень режиму утримання не має. Натомість має три заохочення, мати похилого віку та неповнолітню доньку, які потребують його піклування та допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про наявність підстав для застосування в данному випадку стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.

Згідно з матеріалами провадження та технічною фіксацією судового розгляду суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Так, статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи та характеристики за час відбування покарання, ОСОБА_8 відбуває покарання виді 3 років 3 місяці позбавлення волі за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України із призначенням покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України. Початок строку 19.05.2021 року, кінець строку 19.08.2024 року.

В місцях позбавлення волі перебуває з 21.05.2021 року. За період перебування в УВП (№3) місто Кривий Ріг, до праці не залучався, допустив одне порушення режиму утримання за що мав одне стягнення, мав одне заохочення.

В Солонянській виправній колонії №21 знаходиться з 03.11.2022 року, працевлаштований на виробництві установи різноробочим до теплиці з вирощування овочів.За час відбування покарання характеризується задовільно, порушення режиму утримання не допускав, має два заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, але під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участі в організації виховних заходів, які проводять в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, самодіяльних організацій, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

ОСОБА_8 має три заохочення: одне застосоване 13.10.2022 начальником ДУ «УВП (№3)», два - застосовано в СВК №21, має одне погашене стягнення.

27.01.2023 року засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, а 21.07.2023 року - в направленні матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення як особі, що не довела свого виправлення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд повністю погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що необхідно враховувати не тільки факт відбуття засудженим певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення тощо.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності. В даному ж випадку відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це поведінку засудженого не можна розцінювати як сумлінну, націлену на належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, а доводи апелянта про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала суду є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4