Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

Справа № 635/25/24

Провадження № 1-кс/635/351/2024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 05 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділення відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри відносно підозрюваного ОСОБА_5 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000016 від 05.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, наявністю ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з чим просить суд, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Стислий виклад позиції сторін кримінального провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави та навів обґрунтування підозри та ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які містяться у письмовому клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклалися на розсуд суду. Разом з тим, підозрюваний зазначив, що не визнає обґрунтованість підозри та просив не визначати розмір застави, оскільки у нього відсутні кошти.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави слід задовольнити, виходячи з наступного.

Слідчий у клопотанні зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 30.12.2023 приблизно о 13:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 , спільно зі своїм знайомим ОСОБА_5 приїхали до смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, щоб зустрітися зі своїм знайомим.

Приблизно о 15:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_5 проходили по вулиці Чайковського в смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, де біля магазину «Продукти», розташованого за адресою: вул. Чайковського, 166, смт Безлюдівка, їх гукнули раніше невідомі чоловіки, які знаходилися в альтанці, що поряд із ним, серед яких знаходився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підійшовши ближче, чоловіки покликали їх до альтанки, де запропонували спільно із ними випити спиртне, на що останні погодилися, розмістившись за столиком.

Далі, приблизно о 16:30, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_9 вийшов із альтанки до магазину, щоб придбати спиртне, залишивши ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на самоті, оскільки інші його знайомі вже пішли від них.

В цей момент ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій та має не погашену судимість, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , та у них виник спільний єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_8 , знаходячись у альтанці, несподівано для потерпілого, продовжуючи реалізацію завчасно запланованого злочинного наміру, підійшов спереду до потерпілого ОСОБА_9 , який стояв біля лавки прямо від входу в альтанку та кулаками рук почав наносити йому удари по голові. В той момент, коли ОСОБА_9 , захищаючись та закриваючи руками обличчя, впав на землю, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_5 , бажаючи подолати будь-які можливі наміри з боку потерпілого ОСОБА_9 до супротиву, з метою остаточного заволодіння та утримання його майна, продовжили наносити останньому численні удари руками та ногами в область голови, від яких останній втратив свідомість, заподіявши тим самим ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на обличчі, травматичного крововиливу під склеру правого ока, забійно-рвані рани правої надбрівної, виличної ділянок та підборіддя, які відповідно до експертизи №12-14/1-НВ/24 від 12.01.2024 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів (п.2.3.5, 2.3.2.б) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 від 17.01.1995 та легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але менше трьох тижнів (21 доби) (п.2.3.1.а, 2.3.2. а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 від 17.01.1995.

Розуміючи, що воля потерпілого подавлена та він не може чинити опір, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , не бажаючи відмовлятись від свого наміру заволодіти чужим майном, з метою реалізації свого стійкого корисливого умислу направленого на заволодіння чужим майном, маючи бажання завершити злочин до кінця і полегшити його вчинення, розуміючи свою перевагу в кількості та фізичній силі, діючи умисно, з корисливим мотивом, шляхом протиправного заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, вчиненого в умовах воєнного стану, відкрито заволоділи курткою потерпілого ОСОБА_9 , виготовленою з плащової тканини синього кольору вартістю 560,00 грн., та ключами в кількості трьох штук загальною вартістю 565,00 грн., які знаходилися в кишені куртки, відповідно до висновку експерта 146/24 від 10.01.2024, а також грошовими коштами в сумі 5000,00 грн., які знаходилися у внутрішній кишені куртки.

В подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , побоюючись, що їх дії будуть помічені сторонніми особами, зникли з місця вчинення злочину разом із вкраденим майном та розпорядилися ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

За вказаним фактом 05.01.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи 19.01.2024 року органом досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, а саме: витяг з ЄРДР(а.с.7-8); протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.01.2024(а.с.9); протокол огляду місця події від 06.01.2024(а.с.10-11); протокол допиту потерпілого від 05.01.2024(а.с.12-13); висновок експерта №12-14/1-НВ/24(а.с.14-15); протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2024(а.с.16-17); протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.01.2024(а.с.18-27, 35-38); протокол огляду місця події від 05.01.2024(а.с.28-29); протокол огляду предмету від 05.01.2024(а.с.30); протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 05.01.2024(а.с.31-32); протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 09.01.2024(а.с.33-34); протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 09.01.2024(а.с.39-40); протокол огляду предмету від 16.01.2024(а.с.41); протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 09.01.2024(а.с.42-43); протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 10.01.2024(а.с.44-45); протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 10.01.2024(а.с.46-47); протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 10.01.2024(а.с.48-49); повідомлення про підозру від 19.01.2024(а.с.56-59); протокол допиту підозрюваного від 19.01.2024 (а.с.65-66) свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України.

Зазначені докази на думку слідчого судді не містять ознак очевидної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/обвинуваченим зазначених дій.

Таким чином, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду

Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до положень статті 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину проти власності, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за частиною 4 статті 187 КК України, яке може бути призначене ОСОБА_5 , у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 лишня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти до висновку щодо існування ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, підозрюється ОСОБА_5 слідчий суддя дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

У даному випадку, суд погоджується, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, у цьому кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, а підозра також обґрунтовується показаннями потерпілого ОСОБА_9 (протокол допиту потерпілого від 05.01.2024) та свідків, підозрюваний зможе здійснювати вплив на свідків та потерпілого по вказаному кримінальному провадженню з метою подальшої відмови від наданих вже показань та спонукання надання ними(свідками) показань органу досудового розслідування із завідомо неправдивою інформацією стосовно подій злочину.

Зазначене вказує, що існує ризик передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення

Суд враховує зміст підозри, зокрема обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також, що підозрюваний офіційно не працює, не має джерел доходів.

Підозрюваний ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України згідно вироку від 25.06.2018 року Червонозаводським районним судом Харківської області, має не погашену у встановленому законом порядку судимість.

У даному випадку вказану обставину, суд розцінює, як одну з підстав для обґрунтування того, що він може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти висновку щодо існування ризику, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є обґрунтованими.

Також при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, враховує обставини, які зазначені у частині 1 статті 178 КПК України, у тому числі: підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, є уродженцем м. Зміїв Зміївського району Харківської області, громадянином України, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 25.06.2018 Червонозаводським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.2 с.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 22.02.2019 з Харківського СІЗО по відбуттю терміну покарання, має не погашену у встановленому законом порядку судимість.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Такий строк необхідно обраховувати з моменту взяття під варту підозрюваного ОСОБА_5 .

На переконання слідчого судді, застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

Слідчий суддя також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання підозрюваного під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде недієвим.

Тому, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів та таке обмеження права підозрюваного на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , пов`язаного з обмеженням його прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені пунктам 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 197, 372, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, капітана поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 05 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів - до 18 березня 2024 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 взяти під варту негайно в залі суду.

Строк дії ухвали встановити до 18 березня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання особи під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором цієї особи в порядку, передбаченому статтями 111,112 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 23 січня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_17