Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (

ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_15 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000362 від 15 травня 2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілогоОСОБА_13 та його представника адвоката ОСОБА_15 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яланець Томашпольського району Вінницької області, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , фактично проживаючого (станом на дату апеляційного розгляду кримінального провадження) по АДРЕСА_3 , раніше не судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27.07.2021 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Строк покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Документи кримінального провадження №0000362 ухвалено залишити у матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на залучення експертів на загальну суму 18600 грн. 08 коп.

Цивільний позов ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 до ОСОБА_9 , Товариства з обмеженою діяльністю «Західагро-пром», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 67290 грн. та 100979 грн. 91 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 12850 грн. витрат на правничу допомогу та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 100000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 100000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У решті вимог позивачам відмовлено.

За вироком суду, 15 травня 2018 року, приблизно о 05 годині 45 хвилин ОСОБА_9 , керуючи автопоїздом у складі тягача марки «DAF» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » з напівпричепом марки «Benalu Tiptrailer» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 » та рухаючись по автодорозі «Городище-Рівне-Старокостянтинів» зі сторони автодороги «Київ-Чоп» в напрямку м.Острог, на 166км+600м вищевказаної автодороги, що в межах Здолбунівського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1 та 11.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням дорожньої обстановки, особливості вантажу, що перевозив і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без необхідності здійснення обгону чи об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу водію, що рухався в зустрічному напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Т4» з реєстраційним номером « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_17 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до загоряння вказаних вище двох транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу марки «Volkswagen Т4» реєстраційний номер « НОМЕР_3 » ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм загинув на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних та термічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_9 вимог пункту 12.1 та 11.3 указаних «Правил дорожнього руху», перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 покликається на суворість призначеного покарання, вважає його таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Звертає увагу, що обставиною, яка пом`якшує покарання є визнання вини в повному обсязі, його щиросердечне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, факт того, що небезпечне діяння скоєне з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Не заперечує проти стягнення з нього цивільного позову та суми цивільного позову не оспорює.

Зазначає, що неодноразово намагався примиритись з потерпілим.

ДТП не минуло без наслідків і для самого обвинуваченого, вирішується питання про надання інвалідності другої групи.

Вказує, що відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27.07.2021 року відносно нього змінити. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_15 в поданій апеляційній скарзі покликаються на незаконність вироку суду першої інстанції, вважають призначене покарання м`яким по відношенню до особи обвинуваченого та суті інкримінованого діяння.

Вважають, що судом неправильно враховано пом`якшуючі обставини та відповідно призначено покарання недостатнє щодо особи обвинуваченого.

Вказують, що від моменту події до ухвалення вироку обвинувачений впевнено відмовлявся визнавати вину та вигадував версії події. В матеріалах кримінальної справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ще до подання цивільного позову намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсувати їм перенесені страждання чи полегшити душевний біль.

На думку потерпілого та його представника вказане у вироку визнання вини та ніби-то щире каяття, є нічим іншим як намагання обвинуваченого уникнути тягаря відповідальності та стало наслідком тягаря доведеної вини під тиском досліджених доказів.

Вважають, що судом неправильно вирішено питання про відмову у стягненні матеріальної шкоди у розмірі 65000 грн. вартості товару, що знаходився в автомобілі «Volkswagen Т4».

Покликаються на незаконність судового рішення в частині часткового задоволення цивільного позову відносно страховика.

Просять вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27.07.2021 року відносно ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов задовольнити повністю. Стягнути з ПАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в рівних частках 178704 грн. по 1/3 на кожного з позивачів, що в межах суми страхового полісу № АК7479733 відшкодування за шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_17 . Стягнути з ПАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_13 витрати, понесені останнім на поховання ОСОБА_17 та тризну в сумі 21296 грн. Стягнути з ПАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_13 шкоду, заподіяну майну в сумі 100000 грн., що в межах суми страхового полісу № АК7479733. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_13 шкоду, заподіяну майну в сумі 65979 грн. 91 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_13 витрати понесені останнім на поховання ОСОБА_17 та тризну в сумі 66072 грн. 81 коп., що не покривається страховою виплатою. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_13 485108 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_13 витрати на правничу допомогу в сумі 12850 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_14 485108 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТОВ «ЗАХІДАГРО-ПРОМ» на користь ОСОБА_16 685108 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішити питання про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 витрати на професійну правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного оскарження в сумі 13 400 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілого адвокат ОСОБА_15 вказує на невідповідність дійсності твердження ОСОБА_9 про визнання ним вини та щирого каяття. Зазначає, що ухвалюючи вирок суд відніс щире каяття до обставин, що пом`якшують покарання, однак, вважає, що дана обставина не знаходила свого підтвердження весь етап судового розгляду, та не могла бути врахована судом, з огляду лише на позицію обвинуваченого, висловлену в судових дебатах. Від моменту події до ухвалення вироку понад 3 роки ОСОБА_9 впевнено відмовлявся визнати вину та вигадував версії події. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , а апеляційну скаргу ОСОБА_18 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого і його представника в частині оскарження призначеного покарання, потерпілих та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і підтримав апеляційну скаргу потерпілого і його представника в частині оскарження вироку щодо вирішення цивільного позову, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому висновок суду в цій частині не перевіряється.

Що стосується призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості, як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Дотримання засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримано зазначених вище вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_9 , яке за своїм видом та розміром є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до тяжких необережних злочинів, наслідки, що настали, дані про особу винного, який вину визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, за останнім місцем роботи позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі на відповідний строк з реальним його відбуванням та з застосуванням додаткового покарання.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів буде законним, справедливим і сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, при цьому, не становитиме «особистий надмірний тягар» для обвинуваченого.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвело до непоправних наслідків у виді смерті потерпілого, що стосується охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які він, як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив йому вид та розмір основного покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно ОСОБА_9 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема, і того факту, що обвинувачений в результаті ДТП сам отримав відповідні тілесні ушкодження, стану здоров`я обвинуваченого на час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, що підтверджується відповідними долученими обвинуваченим медичними документами, позиції обвинуваченого щодо події ДТП та її наслідків, який висловлював жаль з приводу вчиненого, погоджувався на відшкодування в майбутньому заявлених позовних вимог, на переконання колегії суддів, не вбачається підстав для задоволення вимог сторони обвинувачення щодо призначення обвинуваченому суворішого покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову потерпілих до обвинуваченого, ТзОВ «Західагро-Пром» і ПАТ «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у даному кримінальному провадженні, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілих, судове рішення належним чином не вмотивовано та не обгрунтовано, оскільки належних висновків з приводу зазначених фактів поданого позову не наведено, обмежившись лише їх констатацією, що вказує на його невідповідність приписам ст.370 КПК України.

Вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні здійснюється з додержанням вимог ст.ст.127-129 КПК України.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про цивільний позов.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Також однією з основних засад кримінального провадження є гарантовані ст.22 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За зазначеними принципами кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві матеріальних, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом не наведено обґрунтованих висновків щодо оцінки підтвердження чи спростування спричинення шкоди потерпілим, з врахуванням заявленої суми позову, обмежившись загальними фразами при вирішення суми компенсації останнім в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В порушенні зазначених вимог закону, судом першої інстанції при ухваленні вироку та частковому задоволенні цивільного позову потерпілих не наведено належних мотивів прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Разом з цим, відсутність у вироку належного мотивування суду щодо часткового задоволення позову з наведених у вироку підстав позбавляє суд апеляційної інстанції можливості у даному випадку (без заявлення клопотання про повторне дослідження доказів) перевірити обґрунтованість постановленого в цій частині рішення, оскільки судом не вжито відповідних заходів щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають важливе значення для встановлення істини у справі, а у колегії суддів відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.

Вказані порушення, на переконання колегії суддів, є істотними, а тому вирок стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову не може вважатись законним й обґрунтованим, відтак підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого і його представника задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд даного позову в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3