ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/634/21 Номер провадження 11-кп/814/1960/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002913 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 березня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Єнківці Лубенського району Полтавської області, українку, громадянку України, із середньою освітою, одружену, працюючу пресувальником на ПрАТ «Кредмаш», зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 22.11.2020 по 23.11.2020.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

24 жовтня 2020 року, близько 1 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , шляхом підбору ключа, проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_11 , підійшла до ліжка, де спала потерпіла, та стала її душити, закривати руками обличчя, хватати за кінцівки та наносити удари по голові, тулубу і кінцівках, повалила з ліжка на підлогу, а після відвела до ванної кімнати, де зачинила на засув, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока, синця на спинці носу і синця на підборідді, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього обвинувачена заволоділа грошовими коштами потерпілої в сумі 35 000 гривень, які знаходились в сумочці на столі в кімнаті та мобільним телефоном «Nokia 1280» IMEI: НОМЕР_1 , чим завдала ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 35 150 грн.

Крім того, 22 листопада 2020 року, близько 9 год., ОСОБА_9 , перелізла через паркан і шляхом підбору ключа проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_11 . Зайшовши до веранди будинку, обвинувачена нанесла удари руками по голові і обличчю потерпілої, від чого остання упала на підлогу та втратила свідомість, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока, синця на спинці носа і синця на підборідді, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Далі, обвинувачена заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 6 000 грн., які знаходились в гаманці на столі в кімнаті, чим завдала потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

У апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за ч. 3 ст. 187 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченої у суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що показання свідків, які суд поклав в основу обвинувального вироку, є показаннями з чужих слів, що є підставою для визнання їх недопустимими.

Крім того, недопустимим доказом є протокол слідчого експерименту від 27.10.2020, так як під час проведення зазначеної слідчої дії було порушено право обвинуваченої на захист, оскільки їй не було забезпечено конфіденційне побачення з адвокатом, також слідчим було надиктовано та доповнено надані обвинуваченою показання.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить не задовольняти вимоги апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація її дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитана судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_12 (відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.10.2021 ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_14 ) свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнала, зазначила, що у час вчинення протиправних діянь перебувала вдома. В той же час підтвердила, що мала декілька кредитних заборгованостей у банках на значні суми, про які її чоловік не був обізнаний.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні інкримінованих злочинів повністю доведена доказами, дослідженими та перевіреними у суді першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_11 у суді розповіла про обставини розбійних нападів та впевнено сказала, що їх вчинила її колишня невістка ОСОБА_9 , яку вона впізнала під час другого нападу, оскільки випадково стягла маску з обличчя нападниці.

Свідок ОСОБА_15 розповіла, що є сусідкою потерпілої та дізналася від ОСОБА_11 , що на неї було два рази здійснено напад з метою заволодіння її грошовими коштами. Потерпіла розповідала, що напад на неї здійснила жінка, яка була у масці. Одразу після подій потерпіла перебувала у шоковому стані та не говорила, що впізнала нападницю, а вже згодом сказала, що це була її невістка, ОСОБА_9 , а не повідомляла раніше про це, бо боялась реакції свого сина.

На відеозаписах з місця події вбачається, що 24.10.2020 о 02.31 год. до подвір`я потерпілої зайшла особа повної статури, схожа на жінку, а через 25 хвилин ця ж людина вийшла (протокол огляду від 03.12.2020).

На відеозаписі від 22.11.2020 видно, як о 09.12 з подвір`я потерпілої вийшла особа повної статури, схожа на жінку, у шапці та з закритим обличчям (протокол огляду від 10.01.2020).

Свідок ОСОБА_16 , який є сином потерпілої, повідомив, що після першого нападу мав підозру, що злочин вчинила його колишня дружина, а під час перегляду відеозапису з місця події після другого нападу впевнено упізнав обвинувачену по ході та одягу. Вказав, що ключ від материної хати зберігав у себе в квартирі та обвинувачена про нього знала. Також стверджував, що його мати мала грошові заощадження.

Свідок ОСОБА_17 , донька обвинуваченої, зазначила, що впізнала на відеозаписі свою матір, впевнено стверджувала, що впізнала її і по статурі, і добре знає одяг, у який обвинувачена була одягнена.

Свідок ОСОБА_18 також зазначив, що упізнав на відео, які були вилучені з його камери відеоспостереження, обвинувачену.

Згідно з протоколами огляду місця події від 24.10.2020 та від 22.11.2020 слідів злому на замках вхідних дверей не виявлено.

Відповідно до висновку експерта №1378 від 12.11.2020 з фототаблицею на поверхнях наданого на дослідження циліндрового механізму замка слідів дій сторонніх предметів не виявлено.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 розповіли, що обвинувачена мала кредитні зобов`язання.

Факт наявності боргу ОСОБА_9 перед фінансовими установами підтверджується і протоколом огляду від 01.12.2020.

Крім того, обвинувачена під час проведення слідчого експерименту від 27.10.2020 за участі захисника - адвоката ОСОБА_21 показала, як саме взяла ключі у чоловіка та проникла до домоволодіння потерпілої і заволоділа її майном, а 28.10.2020 відповідно до протоколу огляду ОСОБА_9 добровільно видала працівникам поліції ключі від хвіртки подвір`я, вхідних дверей будинку та гаражного приміщення потерпілої.

Доводи захисника про недоведеність факту вчинення злочинів щодо потерпілої є необґрунтованими з огляду на таке.

Висновками судово-медичних експертиз №897 від 26.10.2020 та №999 від 25.11.2020 у ОСОБА_11 виявлено легкі тілесні ушкодження, які за механізмом та давністю утворення не суперечать даним, вказаним слідчим у відповідних постановах про призначення експертиз.

Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_15 , сусіди потерпілої, підтвердили, що бачили ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення щодо неї злочинів. Зазначають, що потерпіла перебувала у шоковому стані, мала тілесні ушкодження, а обстановка у будинку була порушена.

Показання свідків та потерпілої, дані ними у суді першої інстанції, є логічними, узгоджуються між собою, здобуті у передбачений законом спосіб, безпосередньо досліджені судом, а тому підстав ставити їх під сумнів колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника про те, що показання свідків, які суд поклав в основу обвинувального вироку, є недопустими доказами, не знайшли свого підтвердження, оскільки показання свідків відповідають вимогам статей 95 - 97 КПК України, процесуальних порушень під час їх збирання, дослідження та оцінки, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність не вбачається, а тому суд не мав об`єктивних та законних підстав не брати до уваги вказані показання.

При цьому показання свідків про те, що їм відомо про обставини вчинення злочину щодо ОСОБА_11 та що вчинено його було саме обвинуваченою від потерпілої, всупереч доводам захисника, відповідають вимогам ст.97 КПК України, оскільки потерпіла у суді дала аналогічні показання, крім того ці свідчення підтверджуються іншими доказами.

Також є непереконливими доводи захисника про недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту від 27.10.2020, оскільки з наданого протоколу вбачається, що слідчий експеримент було проведено у відповідності до ст. 240 КПК України із залученням захисника, за результатами проведення слідчої дії було складено протокол з урахуванням вимог статей 104-107 КПК України, який підписаний усіма особами, що брали в ньому участь, зауваження і доповнення у протоколі перед підписами відсутні. При цьому обвинувачена не перебувала під вартою і мала можливість до проведення слідчої дії узгодити свою позицію із захисником. Тому, суд не вбачає підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_24 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, її сімейний стан, вік; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, в межах санкції статті, із призначенням обов`язкової додаткової міри покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 березня 2023 року, щодо ОСОБА_9 без змін.

У зв`язку з набранням вироком законної сили взяти ОСОБА_9 під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 16 жовтня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4