Справа № 644/2277/23
н.п. 1-кп/644/148/24
В И Р О К

іменем України

29 січня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в залі суду, кримінальне провадження №0000539 від 12.04. 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 року приблизно о 13:08 год. ОСОБА_4 перебував у приміщенні пункту приймання вторинної сировини, розміщеного за адресою: м. Харків, пр-т Олександрівський, 103/41, де знаходився раніше незнайомий йому ОСОБА_5 . Під час спілкування ОСОБА_4 побачив на столі у середині приміщення належну ОСОБА_5 барсетку, у середині якої знаходились грошові кошти у сумі 460 грн, мобільний телефон «Lenovo А850» та ліхтарик в металевому корпусі ТМ «КАIDА», після чого у ОСОБА_4 виник раптовий умисел, направлений на відкрите викрадення вищевказаного майна.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами) в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, ОСОБА_4 застосував відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось у здійсненні поштовху правою рукою в груди потерпілого, в результаті якого останній впав на підлогу та відчув фізичний біль. Після цього, ОСОБА_4 зі столу відкрито викрав належну ОСОБА_5 барсетку вартістю 150 грн., у середині якої знаходились 460 грн, мобільний телефон «Lenovo А850» в корпусі білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 166,33 грн. та ліхтарик в металевому корпусі ТМ «КАIDА, вартістю 90 грн. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 866,33 грн.

Допитаний в судовому засіданні, у якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини скоєння злочину, як вони викладені вище. Вартість викраденого майна не оспорював. Просив суворо не карати.

Прокурор, обвинувачений вважали за доцільне розглянути справу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Станом на час розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 помер.

Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, обвинуваченого і у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не має судимості, розлучений, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, працює без офіційного працевлаштування, вік, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думку прокурора, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як зазначено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості і вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний в мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині посилатись на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому, необхідно врахувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Отже, суд при застосуванні ч. 1 ст. 69 КК України, враховує: щире каяття обвинуваченого, задовільну характеристику, активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду. Також суд враховує вартість та обсяг вкраденого майна, та те, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому спричинену шкоду. Обвинувачений з початку кримінального провадження та в судовому засіданні не спростовував події скоєного злочину, надавав правдиві пояснення.

Встановлення провини обвинуваченого та призначення покарання є дискреційними повноваженнями суду, тому суд приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_4 нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 4 ст. 186 КК України. Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо оплати судовому експерту ОСОБА_6 за рахунок Державного бюджету України витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи № 419М від 18.04.2023 року.

Отже, питання щодо стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення експертизи судом не розглядалося.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів вирішується судом відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд ,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його фактичного взяття під варту.

До набрання вироком законної сили обрати у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Харків) без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Речовий доказ - СD - диск з відеозаписами за 10.04.2023 року, вилучений у голови ЖК «Станок» - зберігати в матеріалах кримінального провадження; речові докази: мобільний телефон «Lenovo А850» в корпусі білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ліхтарик в металевому корпусі ТМ «КАIDА, після набрання вироком законної сили вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 .

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1