В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0009628 від 26 серпня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2007 та 2016 року народження, з вищою освітою, працюючого на посаді комерційного директора ТОВ «VNA», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту, 25.08.2016 року о 21 годині 42 хвилини ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїжджою частиною вулиці Є. Харченка в м. Києві, виконуючи лівий поворот на Т-подібному перехресті, що біля будинку № 59 по вул. Є. Харченка, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі ПДР), а саме:

- п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.13 ПДР України - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Порушення вказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_6 виразилось в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вказаних пунктів Правил, знаходячись на Т-подібному перехресті, перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати лівий поворот, при цьому не дав дорогу транспортному засобу, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, а саме мотоциклу марки «Kawasaki Ninja ZX9-R», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів, в результаті чого водію мотоцикла марки «Kawasaki Ninja ZX9-R», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 12-1/1907 від 21.09.2017 року, у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вказаних пунктів ПДР, а порушення цих вимог з його боку, відповідно, знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка настала, а саме із заподіянням водію мотоцикла марки «Kawasaki Ninja ZX9-R» ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), яке виразилося у вигляді: закритої черпно-мозкової травми: струсу головного мозку, забійної рани підборіддя; закритої травми грудної клітки: забою-розриву правої легені з явищами гемопневмоторексу (наявність в плевральній порожнині крові та повітря); відкритої травми правого стегна: багатоуламкового перелому стегнової кістки на протязі дистальної третини (нижня третина) діафізу зі значним зміщенням уламків, рваної рани на передній поверхні стегна в нижній третині з вистоянням кісткових уламків; двох забійних ран на внутрішній поверхні правого колінного суглобу та на зовнішній його поверхні, що у комплексі у клінічному перебігу призвело до розвитку небезпечних для життя явищ (гострий розлад кровообігу (АТ40/0, пульс 110-130, гемоглобін 73 г/л, еритроцити 2,5х10??), гостра дихальна недостатність).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та показав, що 25.08.2016 року приблизно о 21 годині 35 хвилин він рухався по вул. Харченка на автомобілі «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , зупинився перед Т-подібним перехрестям, оскільки мав намір повернути ліворуч, включив покажчик лівого повороту, зупинився та пропустив декілька автомобілів у зустрічному напрямку, після чого він переконався, що транспортних засобів на зустрічній смузі поблизу немає (найближчий автомобіль рухався приблизно за 350-400 м від нього), почав виконувати лівий поворот, рухаючись зі швидкістю приблизно 10 км/г, після чого перетнув зустрічну смугу, однак у момент закінчення маневру почув гул мотоцикла, помітив силует і раптово відчув удар у праву частину свого автомобіля. У той момент, коли він мав намір повертати ліворуч, мотоцикла на дорозі не було, світла фар мотоцикла не бачив, як і не було чучи звуку руху мотоцикла. Після вказаного зіткнення автомобіль «Subaru Legacy» за інерцією проїхав невелику дистанцію та зупинився, після чого він ( ОСОБА_6 ) вийшов з автомобіля. Мотоцикла і водія поруч не було, оскільки, на думку обвинуваченого, мотоцикл «перелетів» через авто і «пролетів» приблизно 35 метрів від місця зіткнення, що свідчить про велику швидкість, з якою рухався мотоцикл, після чого опинився на зустрічній смузі руху, водночас після ДТП ніхто не змінював місце розташування транспортних засобів до приїзду працівників поліції. Після чого він ( ОСОБА_6 ) викликав швидку медичну допомогу. Між тим, він ( ОСОБА_6 ) вважає, що своїми діями не створював небезпеки на дорозі та дотримався всіх правил дорожнього руху в даній дорожній ситуації, водночас водій мотоцикла «Kawasaki» міг уникнути дорожньо-транспортної пригоди, якби не рухався з дуже великою швидкістю. Також вважає, що водій мотоцикла «Kawasaki» навіть не намагався загальмувати, оскільки в момент ДТП звуку гальмування мотоциклу не чув, у той же час після зіткнення слідів гальмування мотоциклу також не знайшов. Крім того, обвинувачений зауважив, що подія відбулась у вечірній час, а освітлення дороги було не дуже добре. Також обвинувачений ОСОБА_6 додав, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 не визнає в повному обсязі, проте зазначив, що після вказаної ДТП перераховував дружині потерпілого грошові кошти на лікування у загальній сумі 60 тис. грн.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення, посилається на докази, які були безпосередньо досліджені судом.

Так, допитаний в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_9 показав, що 25.08.2016 року приблизно о 21 годині, рухаючись по вул. Харченка, 59 у м. Києві на мотоциклі «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , зіткнувся із транспортним засобом «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 . На думку потерпілого, вказана ДТП відбулась саме через порушення ПДР України водієм транспортного засобу «Subaru Legacy» ОСОБА_6 , зокрема, ОСОБА_6 , не переконавшись в безпеці руху, не надавши перевагу в русі потерпілому, почав виконувати лівий поворот та виїхав на смугу, в якій він (потерпілий) рухався, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Після зіткнення він ( ОСОБА_9 ) впав з мотоциклу та втратив свідомість, а тому не пам`ятає подальші події, однак потерпілий показав, що за ним рухався його товариш ОСОБА_11 , який бачив обставини вказаної ДТП. Також потерпілий додав, що рухався на дозволений зелений сигнал світлофору в межах своєї смуги, напрямок руху не змінював. Рушив першим зі стоп-лінії на світлофорі, водночас інших автомобілів перед ним не було. Рухався зі швидкістю приблизно 60-80 км/год, проте не виключає, що міг у момент ДТП рухатися зі швидкістю близько 90 км/год, але не більше 100 км/год. Автомобіль «Subaru Legacy» виїхав раптово для потерпілого, а тому часу відреагувати на зміну дорожньої обстановки у потерпілого не було, екстрене гальмування не встиг застосувати. Удар прийшовся у передню ліву частину мотоцикла. Також він ( ОСОБА_9 ) керував мотоциклом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Крім того, потерпілий ОСОБА_9 додав, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, оскільки в результаті вказаної ДТП, що відбулась внаслідок дій ОСОБА_6 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, лікувався приблизно два з половиною місяці та став інвалідом 3 групи.

Допитаний в судовому засіданні, свідок ОСОБА_11 показав, що в 2016 році у вечірній час доби, він, керуючи автомобілем «Volkswagen», разом із потерпілим ОСОБА_9 , який рухався попереду на мотоциклі «Kawasaki», виїжджали з території АЗС, що по вул. Харченка в м. Києві, зупинились на червоний сигнал світлофору, після зеленого сигналу світлофора продовжили рух в напрямку школи № 305, проїхали близько 150 метрів, однак поблизу будинку № 59 по вул. Харченка він ( ОСОБА_11 ) став свідком того, як автомобіль «Subaru», що рухався в зустрічному напрямку, пропустив інший автомобіль та почав виконувати лівий поворот, не надавши переваги в русі потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого відбулось зіткнення мотоцикла «Kawasaki» з правою частиною автомобіля «Subaru». У результаті даної ДТП потерпілий впав з мотоцикла та отримав тілесні ушкодження. Крім цього, свідок ОСОБА_11 додав, що момент аварії добре бачив, оскільки знаходився на відстані приблизно 50 метрів позаду від потерпілого, дорога була добре освітлена, погодні умови були сприятливі. Також свідок зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 був тверезий, рухався швидко, зі швидкістю приблизно 70 км/год та намагався загальмувати перед зіткненням. Ліхтарі мотоцикла були ввімкнені. Після зіткнення транспортні засоби ніхто не переміщав. Приблизно за 25 хвилин після ДТП прибула швидка медична допомога та поліція.

Допитаний в судовому засіданні, свідок ОСОБА_12 суду показав, що подія відбулась у вечірній час доби, точний час не пам`ятає, на т-подібному перехресті по вул. Харченка, 59 в м. Києві. В момент указаної ДТП він знаходився на відстані приблизно 50 метрів від місця зіткнення та спочатку почув, а потім і побачив те, що мотоцикл «Kawasaki» почав рухатись від світлофору в бік перехрестя, де в цей час стояв автомобіль «Subaru», у якого був увімкнений покажчик лівого повороту. Потім водій автомобіля «Subaru» пропустив інший автомобіль, який рухався по зустрічній смузі, та почав виконувати лівий поворот, швидкість авто «Subaru» була невелика, в цей момент мотоцикл «Kawasaki» своєю передньою частиною в`їхав у задні праві двері автомобіля «Subaru». Крім цього, свідок додав, що на момент зіткнення швидкість мотоциклу була великою, точно визначити не може, але приблизно від 60 до 100 км/год. Звуку гальмування перед ДТП він не чув, водночас, чи був гальмівний шлях, не бачив. Після зіткнення мотоцикл «підлетів» у повітря, після чого впав на землю.

Також в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Так, з рапорта інспектора патрульної поліції ОСОБА_13 від 25.08.2016 року вбачається, що 25.08.2016 року о 22 годині 30 хвилин від чергового «55» надійшло повідомлення про «ДТП з потерпілим». Інспектором, спільно з ОСОБА_14 , здійснено виїзд за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 63 (Бортничі) та встановлено, що відбулась ДТП з потерпілим. Учасниками пригоди є мотоцикліст ОСОБА_9 , якого до приїзду патрульної поліції забрали до БСП (бригада «55») з попереднім діагнозом перелом бедра, ребер, відкритий перелом ноги. Інший учасник пригоди водій автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів водія «SUBARU», він їхав по вулиці Леніна та повертав до будинку № 63, перед цим пропустив автомобіль, почав повертати та відчув миттєвий удар у свій автомобіль мотоциклом. На місце ДТП було викликано пожежну службу та СОГ.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.08.2016 року вбачається, що слідчий Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 о 23 годині провів огляд місця ДТП, що за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 63, у присутності ОСОБА_6 , за участі експерта, двох понятих. Оглядом встановлено, зокрема, що покриття на місці ДТП асфальтоване, сухе та чисте, пошкодження дорожнього покриття відсутні, дорожні знаки відсутні, об`єкти, що обмежують оглядовість з місця водія також відсутні. Крім цього, оглянуті транспортні засоби та зафіксовані пошкодження на них.

Також зі схеми місця ДТП від 25.08.2016 року вбачається, що на схемі відображені відомості про розташування транспортних засобів після ДТП та загальна обстановка на місці ДТП.

Крім цього, з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0636817 від 17.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 має другу групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату.

З виписного епікризу № 23404 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 від 21.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 знаходився в медичному закладі з діагнозом: струс головного мозку, закрита травма грудної клітки, перелом 5-6 ребер справа, пневмогемоторакс справа, забій передньої черевної стінки, багатоуламковий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків і дефектом кісткової тканини, травматичний шок 2 ступеню.

Відповідно до висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2016 року, ОСОБА_6 не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відповіді КП «КИЇВМІСЬКСВІТЛО» від 05.05.2017 року про стан зовнішнього освітлення 25.08.2016 року на проїзній частині вул. Леніна (Євгенія Харченка) вздовж будинку № 59 з обох боків проїзної частини, у тому числі на Т-подібному перехресті у м. Києві вбачається, що на вказаній ділянці зовнішнє освітлення з 21 години 30 хвилин до 22 години працювало в режимі 100% включення, аварій та відключень зовнішнього освітлення не зафіксовано, ремонтні роботи не проводились.

Також з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.08.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 та схеми, яка додана до протоколу, вбачається, що слідча дія проводилась у відповідній дорожній обстановці, яка відповідала тій, яка була у момент ДТП. ОСОБА_9 встановив на проїзній частині свій мотоцикл, на тому місці, як він знаходився в момент виявлення ним автомобіля «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , який в цей час виконував лівий поворот та почав здійснювати виїзд у смугу руху ОСОБА_9 . Згідно зроблених замірів зазначений мотоцикл знаходився своєю передньою віссю на відстані 24.2 метрів до електроопори б/н з боковим інтервалом до правого краю проїзної частини відповідно до траекторії руху мотоцикла, 2,2 метра, а вказаний автомобіль знаходився своєю передньою віссю на відстані 3.7 метрів до даної електроопори з боковим правом інтервалом до правого краю проїзної частини, відповідно до траекторії руху автомобіля, від правого переднього колеса 4.1 метри та від правого заднього колеса 3.6 метрів. Відстань від передньої вісі мотоцикла до переднього лівого колеса автомобіля становить 27.9 метрів. Окрім цього, під час проведення слідчої дії, проведені додаткові заміри елементів проїзної частини, відповідно до схеми до протоколу слідчого експерименту.

З протоколу огляду місця події від 06.10.2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що слідчим оглянуто мотоцикл «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , на якому виявлені механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта № 295/Е від 23.02.2017 - 27.03.2017 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , 1982 р.н., з урахуванням огляду від 27.03.2017 року свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 25.08.2016 о 21:41, у нього мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забійна рана підборіддя; закрита травма грудної клітини: забій-розрив правої легені з явищами гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині крові та повітря); відкрита травма правого стегна: багатоуламковий перелом стегнової кістки на протязі дистальної третини (нижня третина) діафізу зі значним зміщенням уламків, рвана рана на передній поверхні стегна в нижній третині з вистоянням кісткових уламків; дві забійні рани на внутрішній поверхні правого колінного суглобу та на зовнішній його поверхні. Комплекс ушкоджень відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились від травматичної дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма водія мотоциклу, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну.

Також відповідно до висновку експерта № 12-1/1907 від 21.09.2017 року, з технічної точки зору, причиною зіткнення автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , та мотоцикла «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , є невідповідність дій водія автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам пунктів: 10.1, 16.13 ПДР України.

Крім цього, відповідно до висновку експерта № 12-1/2241 від 18.10.2017 року, на момент огляду автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , несправностей технічного стану гальмівної системи, рульового керування та ходової частини не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 12-1/2242 від 18.10.2017 року, на момент огляду мотоцикла «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , виявлено несправності гальмівної системи, рульового керування та ходової частини, які виникли в процесі ДТП.

Крім цього, судом досліджено надані стороною захисту докази, а саме:

- відповідь з Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України про те, що 21.11.2000 року відділом реєстраціно-екземенаційної роботи №10 видавалось посвідчення водія серія НОМЕР_3 категорій «АВС» громадянину ОСОБА_9 ;

- відомості з підсистеми «Адмінпрактика» Національної поліції України та Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру України, згідно якої ОСОБА_9 в період з 01.01.2013 року по 09.07.2018 року притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України;

- висновок експерта № 1710/18-52 від 31.01.2018 року, відповідно до якого: варіант № 1 (у випадку створення небезпеки для руху водію мотоцикла «Kawasaki», водієм автомобіля «Subaru») з технічної точки зору, водій мотоцикла «Kawasaki» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 та 12.4 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для руху, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР; Варіант № 2 ( у випадку не створення небезпеки для руху водію мотоцикла «Kawasaki», водієм автомобіля «Subaru» (за варіантом безконтактного роз`їзду ТЗ, при русі мотоцикла зі швидкістю не більше 60 км/год.) з технічної точки зору, водій мотоцикла «Kawasaki» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 та 12.4 ПДР. Водій автомобіля «Subaru» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 16.3 та 10.1 ПДР; За варіантом № 1 з причин, викладених у дослідницькій частині, водій мотоцикла «Kawasaki» мав технічну можливість уникнути зіткнення, шляхом виконання вимог п.п. 12.3 та 12.4 ПДР. Уникнення пригоди, за даними варіантами, з боку водія автомобіля «Subaru» полягало у виконанні вимог п.п. 16.6 та 10.1 ПДР, для виконання вимог яких не вбачається перешкод технічного характеру, з наданих на дослідження матеріалів провадження; За варіантом № 2 уникнення пригоди, з боку водія мотоцикла «Kawasaki» полягало у виконанні вимог п. 12.4 ПДР (русі зі швидкістю, що не перевищувала 60 км/год); з причин, викладених у дослідницькій частині, уникнення даної ДТП не забезпечувалось односторонніми діями водія автомобіля «Subaru». За варіантом № 1, з причин, детально наведених у дослідницькій частині, у діях водія мотоцикла «Kawasaki» вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 12.4 ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, з технічної точки зору. З технічної точки зору, у діях водія автомобіля «Subaru» вбачаються невідповідності вимогам п.п. 16.6 та 10.1 ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП. За варіантом № 2 з технічної точки зору, у діях водія мотоцикла «Kawasaki» вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР. У експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія автомобіля «Subaru» такими, що не відповідали вимогам п.п. 16.6 та 10.1 ПДР, з технічної точки зору. Невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, у діях водія мотоциклу «Kawasaki» та автомобіля «SUBARU» з технічної точки зору не вбачається згідно обох варіантів розвитку пригоди.

- фотокартки автомобіля та мотоцикла після ДТП.

Крім того, за клопотанням сторони захисту судом було призначено повторну судову автотехнічну експертизу.

Так, відповідно до висновку експертів за результатами проведення повторної судово автотехнічної експертизи № 5561/5562/23-52 від 10.07.2023 року, встановити швидкість руху автомобіля «Subaru» та мотоцикла «Kawasaki», за обсягом наданих на дослідження матеріалів справи, експертним (розрахунковим) шляхом неможливо, з причин детально викладених в дослідницькій частині висновку. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 з урахуванням приведених термінів з технічної точки зору, повинен був керуватись вимогами п. 10.4 ПДР України. У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 регламентуються вимогами п.п. 12.2, 12.4 ПДР України, а з моменту виникнення небезпеки для руху регламентуються вимогами п. 12.3 ПДР України. З технічної точки зору за умови руху мотоцикла зі швидкістю 60,0 км/год в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.4 ПДР України в частині вимоги «дати дорогу» зустрічному транспорту. В свою чергу, за вказаних умов, у водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. При інших варіантах швидкості руху мотоцикла «Kawasaki», оцінити дії водія автомобіля «Subaru» за обсягам наданих на дослідження матеріалів неможливо. Оцінити дії водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 відповідно до вимог п. 12.4 ПДР України з технічної точки зору неможливо, з причин вказаних в дослідницькій частині висновку. Оцінити дії водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 відповідно до вимог п. 12.2 ПДР України з технічної точки зору за обсягом наданих на дослідження матеріалів неможливо, з причин вказаних в дослідницькій частині висновку. З технічної точки зору за умови руху мотоцикла зі швидкістю 60,0 км/год, в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.4 ПДР України в частині вимоги «дати дорогу» зустрічному транспорту. З технічної точки зору, дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. У свою чергу, за вказаних умов, у водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. Визначити чи є в даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР України та в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 невідповідності вимогам п. 10.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП за обсягом наданих на дослідження матеріалів справи експертним (розрахунковим) шляхом неможливо, з причин детально викладених в дослідницькій частині висновку.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Оцінюючи та аналізуючи докази в їх сукупності, суд звертає особливу увагу на один із конституційних принципів, закладених в ст. 62 Конституції України, щодо прав, свобод та обов`язків людини і громадянина, де визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини - це завдання сторони обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

У той же час, прокурор під час судового розгляду не змінив обвинувачення.

Отже, зважаючи на принцип змагальності сторін та те, що сторони вільні у використанні своїх прав, суд, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до наступних висновків.

Аналізуючи доводи сторони захисту про визнання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.08.2016 року та висновку експерта № 12-1/1907 від 21.09.2017 року недопустимими доказами, то суд вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно ж до ч 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимими визнаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Питання допустимості доказів досить тісно пов`язане як з правом на справедливий судовий розгляд, так і з презумпцією невинуватості. Загальне правило полягає в тому, що докази, отримані неналежним або незаконним чином, не можуть братися до уваги під час розгляду справи в суді. При цьому потрібно виходити з того, що оцінка конкретного доказу з погляду допустимості чи недопустимості вирішується в кожному випадку окремо.

Так, ч. 2 ст. 87 КПК визначає обов`язок суду визнавати істотне порушення прав людини і основоположних свобод, зокрема, в разі «здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020 року, справа № 359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Оцінюючи доводи сторони захисту про визнання доказів недопустимими, то суд з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, зважаючи на те, що зазначені докази не є єдиними доказами у кримінальному провадженні, а також про те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, приходить до висновку про те, що допущені порушення не є такими, які б безумовно свідчили про необхідність визнання їх недопустимими та виключення їх з доказів у кримінальному провадженні.

Разом з цим, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що вказане кримінальне правопорушення належить до кримінальних правопорушень з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Отже, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, а саме причинного зв`язку між допущеними учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та суспільно небезпечними наслідками (заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень).

Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також в роз`ясненні, яке міститься у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Між тим, як випливає із правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року у справі №5-218кс15, у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність водія, який порушив правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншим водієм.

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

У той же час, як на доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину сторона обвинувачення посилається на висновок експерта № 12-1/1907 від 21.09.2017 року, відповідно до якого, з технічної точки зору, причиною зіткнення автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , та мотоцикла «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , є невідповідності дій водія автомобіля «SUBARU LEGACY», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам пунктів 10.1, 16.13 ПДР України.

Між тим, сторона захисту наголошувала на тому, що при виконаннівказаної експертизи експертом не були враховані всі обставин ДТП, яка відбулась за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , зокрема, експертом не враховано те, що ОСОБА_9 порушив вимоги ПДР, а саме допустив перевищення швидкісного режиму та рухався зі швидкістю значно більшою ніж 60 км/г, що у свою чергу знаходиться у причинному зв`язку з моментом виникнення ДТП, оскільки, враховуючи швидкість руху ОСОБА_9 , ОСОБА_6 був позбавлений можливості відреагувати на зміну дорожньої обстановки та уникнути даної ДТП. Крім того, сторона захисту звертала увагу на те, що ОСОБА_9 керував мотоциклом «Kawasaki», будучи позбавленим такого права за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, згідно відомостей з підсистеми «Адмінпрактика» Національної поліції України та Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру України, систематично порушував вимоги ПДР.

На підтвердження своїх доводів, стороною захисту був наданий висновок експерта № 1710/18-52 від 31.01.2018 року, відповідно до якого, зокрема, у випадку руху мотоцикла «Kawasaki» зі швидкістю не більше 60 км/год, з технічної точки зору, водій мотоцикла «Kawasaki» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 та 12.4 ПДР, а водій автомобіля «Subaru» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 16.3 та 10.1 ПДР. Уникнення пригоди, з боку водія мотоцикла «Kawasaki» полягало у виконанні вимог п. 12.4 ПДР (русі зі швидкістю, що не перевищувала 60 км/год), водночас уникнення даної ДТП не забезпечувалось односторонніми діями водія автомобіля «Subaru». Отже, з технічної точки зору у діях водія мотоцикла «Kawasaki» вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР, водночас у експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія автомобіля «Subaru» такими, що не відповідали вимогам п.п. 16.6 та 10.1 ПДР, що суперечить висновку експерта № 12-1/1907 від 21.09.2017 року.

З метою усунення суперечностей між висновками двох експертів, судом, за клопотанням сторони захисту, було призначено повторну судову автотехнічну експертизу № 5561/5562/23-52 від 10.07.2023 року, відповідно до висновків якої, зокрема, з технічної точки зору за умови руху мотоцикла зі швидкістю 60 км/год, в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.4 ПДР України, в частині вимоги «дати дорогу» зустрічному транспорту. З технічної точки зору, дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. У свою чергу, за вказаних умов, у водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. Визначити, чи є в даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла «Kawasaki» ОСОБА_9 невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР України та в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_6 невідповідності вимогам п. 10.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП за обсягом наданих на дослідження матеріалів справи експертним (розрахунковим) шляхом неможливо.

Отже, враховуючи викладене, можна зробити висновок, що дії ОСОБА_6 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вказаної ДТП лише за умови руху мотоцикла «Kawasaki», під керуванням ОСОБА_9 , зі швидкістю не більше 60 км/год.

Крім того, відповідно до висновку експертів № 5561/5562/23-52 від 10.07.2023 року, встановити швидкість руху автомобіля «Subaru» та мотоцикла «Kawasaki», за обсягом наданих на дослідження матеріалів справи, експертним (розрахунковим) шляхом неможливо.

Між тим, з метою уточнення обставин ДТП, зокрема, встановлення точного розташування, траєкторії руху та швидкості водіїв, сторона захисту заявляла клопотання про надання судового доручення про проведення слідчої (розшукової) дії, а саме слідчого експерименту, однак, враховуючи позицію сторони обвинувачення, яка заперечувала, вважаючи, що суду були надані вичерпані докази, а також те, що з моменту ДТП минуло більше 7 років і відтворити точні умови, які мали місце в день події, не представляється можливим, та з урахуванням показань свідків та учасників судового розгляду про зміну дорожньої обстановки, у тому числі дорожньої розмітки за тривалий час з моменту ДТП, суд прийшов до висновку про необґрунтованість такого клопотання, оскільки саме сторона обвинувачення має спростовувати версію сторони захисту.

У той же час, як потерпілий ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 , так і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зазначили суду про те, що мотоцикл «Kawasaki», під керуванням ОСОБА_9 , рухався зі швидкістю значно більшою ніж 60 км/год.

Враховуючи викладене та висновки експертів № 1710/18-52 від 31.01.2018 року та № 5561/5562/23-52 від 10.07.2023 року, суд вважає слушними доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено, що саме порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України призвели до виникнення ДТП, а не керування водієм ОСОБА_9 зі швидкістю більшою за 60 км/год.

Також, Верховний Суд у своєму рішенні від 25 жовтня 2023 року у справі № 401/792/20 зазначає, що причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити і уникнути ДТП.

Між тим, вказана обставина стороною обвинувачення також не доведена.

На користь версії сторони захисту, висунутої обвинуваченим щодо того, що він перед зміною напрямку руху дотримався правил дорожнього руху, увімкнувши покажчик повороту та пропустивши автомобілі, що рухалися у зустрічному напрямку, свідчать також показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що покажчик повороту був увімкнений і ОСОБА_6 пропускав автомобілі, що рухались у зустрічному напрямку.

У той час, як згідно висновку експерта № 5561/5562/23-52 від 10.07.2023 року, показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин виникнення ДТП з технічної точки зору є неспроможними.

З огляду на викладене, жоден із наданих стороною обвинувачення доказів як сам по собі, так і в сукупності з іншими, з точки зору достатності та взаємозв`язку, не дає підстав стверджувати поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Отже, слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Конституційний Суд у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України ст. 358-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Тобто дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Ст. 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинна відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких між іншим, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Так, зокрема, згідно з ст. ст. 8, 9, 17 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до переконання про те, що сторона обвинувачення не спростувала в суді версію сторони захисту, а отже не довела за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому висунуто обвинувачення, а тому суд вважає не доведеним стороною обвинувачення, що в діяннях ОСОБА_6 у межах пред`явленого йому обвинувачення, є склад кримінального правопорушення, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, ОСОБА_6 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України необхідно визнати невинуватим та виправдати.

Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним залишити без розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування Закону України «Про амністію 2016 року», звільнивши його від відбування покарання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 КПК України, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи викладе, суд приходить до висновку про те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 необхідно залишити без розгляду.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ст. ст. 6, 19, 32, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 7, 8, 9, 17, 23, 41, 94, 214, 223, 246, 258, 260, 278, 284, 291, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати його.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - залишити без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- автомобіль марки «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 , - залишити власнику ОСОБА_6 ;

- мотоцикл марки «Kawasaki», державний номер НОМЕР_2 , - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: