Справа № 442/4654/23
Провадження № 1-кп/442/302/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого : ОСОБА_4

захисника : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі об"єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 04.04.2023р. та №0000699 від 09.08.2023 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стебника, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, інваліда 2-ї групи, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , невійськовозобов`язаного, позапартійного, відповідно п.п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України,-

встановив:

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 05 березня 2023 року, приблизно о 21 години 34 хвилини, перебуваючи в приміщенні магазину «СІМ-23» Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс» , що розташований за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, площа Ринок,20, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, проходячи повз стелажі з виставленою на продаж продукцією (продуктами харчування), вирішив умисно, таємно викрасти належні ТзОВ «Клевер Сторс» товари.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 , в цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за чужий рахунок, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники магазину «СІМ-23», а інші відвідувачі торгівельної установи не звертають на нього увагу, підійшов до торгівельного стелажу з ковбасними виробами, звідки умисно, таємно, шляхом вільного доступу викрав одну упаковку ковбаси «Салямі Королівська» торгової марки «Забіяка» н/к 1 г в/у ваг. вартістю 134 гривні та заховав її собі під верхній одяг. У подальшому ОСОБА_4 підійшов до торгівельного стелажу з кавовими виробами звідки умисно, таємно, шляхом вільного доступу викрав одну упаковку кави «Lavazza Crema&Gusto» меленої 250 г. вартістю 158 гривень та одну упаковку кави «Lavazza Maffino» меленої 250 г. вартістю 117 гривень, сховав їх під свій верхній одяг та утримуючи при собі, вийшов через запасний вихід з магазину, при цьому не розплатившись за вказаний товар та пішов у невідомому напрямку, тим самим привласнив чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ТзОВ «Клевер Сторс» майнової шкоду на загальну суму 409 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 09 серпня 2023 року, близько 15 годині 00 хвилини знаходячись неподалік комерційного приміщення, яке знаходиться у ТЦ «Парк» по вул.Володимира Великого, 1 Р, що у м.Дрогобич, Львівської області, побачив через скло металопластикових вхідних дверей до вищевказаного приміщення, що праворуч на підлозі знаходиться жіноча сумка білого кольору, яка належить ОСОБА_6 , яку вирішив викрасти.

Реалізовуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 , близько 15 год. 04 хв., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику і бажаючи її настання, тобто діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, відчинивши вхідні двері комерційного приміщення, яке знаходиться у ТЦ «Парк», що по вул.Володимира Великого, 1 у м.Дрогобич, Львівської області, зайшов у нього, побачив потерпілу ОСОБА_6 , при цьому ОСОБА_4 усвідомлюючи, що остання помітила його також, реалізовуючи свій протиправний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна - жіночої сумки потерпілої ОСОБА_6 , взявши її в руки і швидко побіг з місця події у напрямку церкви Успіння Пресвятої Богорбдиці по вул.Володимира Великого, що у м.Дрогобич Львівської області. Не зважаючи на те, що протиправні дії ОСОБА_4 були помічені потерпілою, яка з метою припинення кримінального правопорушення та повернення власного майна, почала бігти за ОСОБА_4 та кричала йому, щоб він зупинився і залишив її майно, однак останній на зауваження потерпілої не реагував.

Покидаючи місце події із викраденою жіночою сумкою білого кольору марки «Classic & Joico» та надписом на плечовому ремені «LOVE» вартістю 203,00 гривні, з вмістом прозорої косметички з надписом «TRAVEL BOTTLE SET» вартістю 43,00 гривні, обшукав вміст сумки та викрав із неї жіночий гаманець червоного кольору марки «FOREVEQUEEN» вартістю 115,00 гривень із вмістом у ньому грошових коштів у сумі 1500 гривень та побіг у невідомому напрямку, тим самим привласнив жіночу сумку білого кольору, прозору косметичку, гаманець червоного кольору та грошові кошти, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1861 гривню.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

Допитаний ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які вони пред`явлені в обвинувальних актах та дав показання, які не суперечать викладеному в обвинувальних актах. В даний час щиро кається у вчиненні кримінальних правопорушень та просить його суворо не карати.

Представник потерпілого ТзОВ «Клевер Сторс» ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, щодо міри покарання покладається на думку суду.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, щодо міри покарання покладається на думку суду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Оцінивши у сукупності надані по кримінальному провадженні докази, досліджені у судовому засіданні, суд вважає, що такі є належними, та допустимими, а їх сукупність є достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів поза розумним сумнівом, суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено в повному обсязі.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану та за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), вчиненому повторно в умовах воєного стану.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, заподіяну шкоду повністю відшкодував, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, однак судимість погашена, неодружений, не працює, перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, враховує, його стан здоров"я, що є інвалідом 2 групи, наявність хронічних хвороб, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушенн, стан здоров"я обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Разом з цим, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 просили застосувати ст. 69 КК України при призначені покарання останньому.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи фактичні обставини справи, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність корупційної складової у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи незначну вартість викраденого майна, заяву потерпілих, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, однак судимість погашена, неодружений, не працює, перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, враховує, його стан здоров"я, що є інвалідом 2 групи, наявність хронічних хвороб, має постійне місце проживання, має на утриманні матір пенсійного віку, спосіб життя, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки, відношення обвинуваченого до вчиненого,суд, прийшов до висновку, що наведені обставини у їх сукупності, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому при призначенні покарання доцільно застосувати до ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі строком чотири роки.

Приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України, суд приходить до висновку, що призначене за таким принципом ОСОБА_4 покарання за даним вироком та інкримінований злочин, з урахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, буде достатнім та доцільним для його виправлення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень із застосування практики Європейського Суду з правлюдини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 суд вказав, що «основна мета статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

В п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Процесуальні витрати на залучення експертів, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого у дохід держави.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності дост. 100 КПК України. Цивільних позовів не заявлено.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 , частиною 4 статті 186 КК України, і призначити покарання:

- за частиною 4 статті 185 КК України - позбавленням волі строком 5( п"ять) років

-за частиною 4 статті 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України - позбавленням волі строком 4(чотири) роки

За сукупністю злочинів, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді 5 ( п"яти ) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати засудженому ОСОБА_4 з часу його затримання 09.08.2023 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертиз у розмірі 717 гривень ( Висновок експерта №СЕ-19/109-23/5686-ТВ від 17.05.2023); витрати на проведення експертиз у розмірі 4421,50 грн., зокрема:

витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №СЕ 19/109-23/10091-ТВ від 01.09.2023) - в сумі 956,00 грн.;

витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ 19/109-23/10090-ТВ від 04.09.2023) - в сумі 1314,50 грн.;

витрати за проведення дактилоскопічної експертизи (висновок експерта № СЕ19/114-23/16625-Д від 01.09.2023) - в сумі 2151,00 грн.;

Речовий доказ DVD-R диск файли відеозапису події, які зафіксували камери відео спостереження в приміщенні магазину Сім-23, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження , залишити в матеріалах кримінального провадження №0000282 від 04.04.2023р..

Речовий доказ: куртка чорного кольору з капюшоном та білими полосами вздовж замків, кепку сірого кольору із зеленим козирком та шарф пов`язку чорного кольору , які долучені до матеріалів кримінального провадження №0000282 від 04.04.2023р..повернути засудженому ОСОБА_4 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2023 року на куртку чорного кольору з капюшоном та білими полосами вздовж замків, кепку сірого кольору із зеленим козирком та шарф пов`язку чорного кольору.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя