ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/16/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/373/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.10.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пришиб Балаклійського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, з неповною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» №27 - залишено без змін до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання та зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.06.2023 до набрання цим вироком законної сили.

Цим вироком встановлено, що 03.06.2023 близько 15 год ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння , на грунті раптово виниклих неприязних відносин та ревнощів, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на умисне вбивство іншої особи, а саме співмешканки ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу металевого містка через річку «Балаклійка» в Харківській області, Ізюмського району, с.Пришиб, що розташований на відстані близько 500 м від будинку №154 по вул.Панченка, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, взяв до рук бетонний виріб, що лежав на поверхні землі безпосередньо біля містку розміром: 200 мм * 220 мм* 60 мм, при цьому стоячи навпроти ОСОБА_9 наніс один удар вказаним бетонним виробом у життєво важливий орган людини, а саме в область голови ОСОБА_9 , від чого бетонний виріб зламався на дві частини. Від отриманого удару в область голови ОСОБА_9 втратила координацію та присіла, зігнувши ноги в колінних суглобах. Надалі, у продовження своїх дій ОСОБА_7 взяв інший подібний бетонний виріб приблизним розміром 200 мм*220 мм*60 мм та наніс ним удар в життєво-важливий орган людини, а саме в область голови ОСОБА_9 , тим самим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді гострого розладу кровообігу, а також закритої черепно-мозкової травми, від яких настала смерть. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрозі життя (п.2.1.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року).

Після чого, ОСОБА_7 впевнившись у доведенні свого злочинного умислу до кінця, а саме у заподіяннісмерті ОСОБА_9 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та у подальшому переховувався від органів досудового розслідування.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , та обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Зміївського районного суду Харківської області від 09.10.2023 року та помякшити призначене покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, у нього є мати похилого віку, яка потребує його допомоги, а також просить врахувати те, що з початку повномасштабного вторгнення держави-агресора він постійно допомагав своїм односельцям.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 більш мяке покарання за ч.1 ст.115 КК України.

Обгрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що її підзахисний повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на теперешній час страждає на психічне захворювання. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, відсутність претензій з боку потерпілого, поведінку ОСОБА_7 до вчиненого злочину, наявність обставин, що помякшують покарання, інші обставини кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання, думку прокурора, який просив залишити без задоволення подані апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину і обставини його вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочину, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, та відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, проте відповідно до висновку судово-психіатрічної експертизи № 320 від 19.06.2023 обвинувачений на теперішній час страждає на хронічні психічні захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та синдрому залежності в наслідоквживання опіоїдів, на теперішній час утримання. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищезазначених хронічних психічних захворювань, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття ОСОБА_7 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебував у близьких відносинах.

Твердження апелянтів щодо неналежного врахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір призначеного покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилаються апелянти, в тому числі на щире каяття обвинуваченого, вже були враховані судом при призначенні майже мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 фактично не наведено в своїх апеляційних скарах нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, у виді 8 років позбавлення волі.

Апелянтами також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційних скарг, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.1 ст.115 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання, з тієї підстави, що він має матір похилого віку, яка потребує допомоги, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ці обставини існували і до вчиненого кримінального правопорушення, але вони не спинили обвинуваченого від вчинення незаконних дій.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного покарання у зв`язку з тим, що його населений пункт знаходиться під постійними обстрілами, оскільки з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становище, в тому числі люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив покарання за вчинений ОСОБА_7 злочин за ч.1 ст.115 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді -