судді Київського апеляційного суду ОСОБА_1
у судовому провадженні № 11-КП/824/5537/2023
(ЄУН № 381/2325/23)
Ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до нетяжких кримінальних правопорушень, примирився з потерпілою та відшкодував завдану їй шкоду.

За змістом ухвали питання судових витрат судом першої інстанції не вирішувалось.

Прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд ухвалу змінити: в резолютивній частині ухвали зазначити про необхідність стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення експертиз у сумі 8604,00 грн., змінити статтю КК України, за якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з ст.128 КК України на ч.1 ст.286 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою є нереабілітуючою підставою, і в разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодовувати саме вона. Також звертає увагу, що в резолютивній частині ухвали зазначено «звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України», однак відповідно до обвинувального акту та мотивувальної частини ухвали, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

За результатами апеляційного розгляду ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2023 року змінена, стягнуто з ОСОБА_2 витрати на проведення судових інженерно-транспортних експертиз у сумі 8604, 00 грн.

В іншій частині ухвала залишена без змін.

Вважаю необхідним відповідно до положень ч. 3 ст. 375 КПК України викласти окрему думку в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за проведення експертиз з таких підстав.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року вказано, що відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 598/1781/17 від 17 червня 2020 року, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з правової позиції, висловленої в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 342/1560/20 від 29 вересня 2021року, у разі закриття кримінального провадження судом першої інстанції щодо особи з нереабілітуючих підстав, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України та закрито кримінальне провадження на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Таким чином, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових інженерно-транспортних експертиз в сумі 8604 грн. у даному кримінальному провадженні, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Однак, як зазначено у Постанові Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У розділі ІХ КК України визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є примирення обвинуваченого з потерпілим (ст. 46 КК України).

Зокрема, згідно з положеннями ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме примирення обвинуваченого з потерпілим, за наявності та виконанні умов, передбачених даною нормою, зокрема, якщо питання йде про притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин вперше та якщо під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, обвинувачений не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі ст. 46 КК України особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілою особою, незалежно від наявності чи відсутності факту доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення наявними в матеріалах справи доказами, визнання цією особою своєї вини, на противагу затвердження угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, укладення якої передбачено ст.ст. 468-476 КПК України, для затвердження якої суд ухвалює вирок.

При цьому порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження ухвалою суду (ч. 3 ст. 288 КПК України), є сприятливішим для такої особи, а ніж угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Водночас, відшкодування завданих збитків особою, відносно якої закривається провадження у зв`язку із примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК України, жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки умовами звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, на противагу інших випадків звільнення від кримінальної відповідальності, не передбачено обов`язкове визнання такою особою своєї вини, а, окрім того, це буде суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

У такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загально дозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку із примиренням з потерпілою особою на підставі ст. 46 КК України, таких витрат.

За змістом Постанови Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються з:

- витрат на правову допомогу;

- витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

- витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; - витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Приймаючи до уваги те, що для кримінально-процесуального права як галузі публічного права є характерним спеціально-дозвільний тип правового регулювання, в основі якого лежить формула: «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, понесених органом досудового розслідування та пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, можливе виключно в разі ухвалення обвинувального вироку.

Також, з огляду на те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-якій підставі і відповідно закриття кримінального провадження не може свідчити про доведеність винуватості особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини, закріплених у ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування.

З огляду на те, що ОСОБА_2 звільняється від кримінальної відповідальності і обвинувальний вирок судом не ухвалюється, при цьому сторона захисту не залучала жодних експертів, вважаю, що судові витрати за проведення експертиз з ОСОБА_2 не підлягають стягненню, а відносяться на рахунок держави.

19 грудня 2023 року