ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2383/23 Справа № 202/119/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000026 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріальний районний суд м.Дніпропетровськавід 05 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не одруженого, офіційно працюючого слюсарем у ТОВ «Промгідротехбуд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 05 грудня 2023 року із забороною залишати місце проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 22 години до 05 години наступної доби.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: оглядом місця події від 08.01.2023 року, допитом свідків, проведеними слідчими діями зі свідками, експертизами, а також іншими доказами в їх сукупності.

Також слідчий суддя встановив, що наявність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, на переконання суду, свідчить тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його провини, а тому розуміючи наслідки притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваний матиме можливість покинути місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілих, на переконання слідчого судді, не доведено, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 9 місяців, однак конкретних фактів чи спроб вчинення тиску на вказаних осіб зі сторони підозрюваного стороною обвинувачення не наведено, а є лише припущеннями.

Наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху слідчий суддя також визнав недоведеним, виходячи із встановлених обставин кримінального правопорушення (перехід проїжджої частини пішоходом у невстановленому для цього місці), відсутності відомостей про свідоме нехтування підозрюваним ПДР України та притягнення його до відповідальності за це та зважаючи, що дане правопорушення відноситься до категорії злочинів, вчинених з необережності. Невизнання своєї провини підозрюваним, на переконання суду, не відображає його ставлення до кримінального правопорушення і його наслідків та не може доводити наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахував сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_8 , наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: не одружений, раніше не судимий, працевлаштований, підозрюється у вчинені кримінального правопорушення з необережності, а тому слідчий суддя дійшов висновку про те, що тримання під вартою не відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу та про доцільність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскількисаме цей вид запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме встановленому під час розгляду клопотання ризику.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання слідчого, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні №0000026 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без права внесення застави.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованії підозри ОСОБА_8 , встановлення наявних ризиків, передбачених ст.1 КПК України, проте проігнорував поведінку підозрюваного на момент скоєння кримінального правопорушення та при проведенні досудового розслідування.

На думку сторони обвинувачення, підставою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Так, про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України,а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, свідчить те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років; у результаті вчиненого злочину наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України,а саме незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні, свідчить те, що ОСОБА_8 відомі анкетні дані, місце проживання потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, що дає змогу останньому впливати на них для приховування дійсних обставин пригоди та зміни їх показів.

Про наявність ризику передбаченого у п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України,а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, свідчить те, що після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 , зокрема, в ході проведення слідчого експерименту, свідомо надавав покази з хибними вихідними даними аби ввести судового експерта в оману щодо дійсного механізму скоєння кримінального правопорушення.Надання хибних вихідних даних на достатньо тривалий час затягнуло проведення експертиз та подальшого повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 , розуміючи, що його дії не спрацювали та не надали можливості ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності, може вчинити інші дії, спрямовані на перешкоджання кримінального провадження.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього рух, свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_8 на сьогоднішні день не позбавлений права керування транспортними засобами, самостійно позбутися зазначеного ризику шляхом здачі посвідчення водія до компетентних органів не бажає та на разі може сісти за кермо, тому слідство не виключає можливості скоєння ним злочину повторно, оскільки, на думку ОСОБА_8 , його поведінка на дорозі, в тому числі з урахуванням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, є правомірною.

Тож, прокурор вважає, що застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є обґрунтованим, а запобігти встановленим ризикам шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою неможливо, оскільки підозрюваний необмежений у пересуванні, фінансових ресурсах, засобах комунікації для здійснення незаконно впливу на інших учасників кримінального провадження, зокрема шляхом вмовляння, підкупу, погроз.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що військова агресія російської федерації проти України, активні бойові дій, ракетні обстріли цивільної інфраструктури України, не завжди дають змогу, своєчасного проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій в кримінальному провадженні. Вказані обставини значно ускладнюють здійснення контролю за виконанням підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам поза установою пенітенціарної служби України у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав за викладених у ній підстав та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами, а сааме протоколом огляду місця події від 08.01.2023 року, протоколами допитів свідків, проведеними слідчими діями зі свідками, експертизами, а також іншими доказами в їх сукупності.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також колегія суддів цілком погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності доведеності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у випадку доведеності його вини у вчиненні злочину йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, що є тривалим, а тому розуміючи наслідки притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваний матиме можливість покинути місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Втім, невизнання своєї провини підозрюваним, на переконання суду, не відображає його ставлення до кримінального правопорушення і його наслідків та не може доводити наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Поряд із цим, ризики незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, слідчий суддя цілком вірно визнав недоведеними, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 9 місяців, однак конкретних фактів чи спроб вчинення тиску на вказаних осіб зі сторони підозрюваного стороною обвинувачення не наведено, а також виходячи ж із встановлених обставин кримінального правопорушення, а саме переходу проїжджої частини пішоходом у невстановленому для цього місці, відсутності відомостей про свідоме нехтування підозрюваним ПДР України та притягнення його до відповідальності за це, та зважаючи, що дане правопорушення відноситься до категорії злочинів, вчинених з необережності.

Таким чином, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що в даному випадку недостатньо вагомості встановленого ризику для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора стосовно необхідності застосування до ОСОБА_8 саме цього виключного запобіжного заходу не є достатньо переконливими і такими, що в сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, лише у такий спосіб.

Апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку колегії суддів суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно зі ст.178 КПК України та особу підозрюваного, який не одружений, раніше не судимий, працевлаштований та підозрюється у вчинені кримінального правопорушення з необережності. Ці обставини, враховані судом першої інстанції та дослідженні в апеляційному порядку, в сукупності дають достатні підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього. При цьому, апеляційним судом приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявного щодо ОСОБА_8 ризику, а тому апеляційні вимоги прокурора стосовно необхідності застосування щодо останнього виключно найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даному випадку необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні№0000026 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4