01.12.23 Справа № 469/1775/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року смт.Березанка

Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу (клопотання) адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у порядку ст.206 КПК України,-

встановив:

01 грудня 2023 року до Березанського районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» адвокатом ОСОБА_2 подано скаргу (клопотання) в інтересах ОСОБА_3 у порядку ст.206 КПК України, мотивовану тим, що 28 листопада 2023 року о 10.30 год. в м.Миколаїв працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано ОСОБА_3 та у подальшому доставлено до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , де ОСОБА_3 незаконно утримується в умовах ізоляції від суспільства за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили та будь-якої іншої законної підстави.

Просив постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_3 , який знаходиться в розташуванні військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали скарги (клопотання) , слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддя, згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України)

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями), крім того, адвокатом не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність органу поліції.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги (клопотання)адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст.206 КПК України.

Проте ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч.6 ст.9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою (клопотанням).

Керуючись ст.ст.206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за скаргою (клопотанням) адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , у порядку ст.206 КПК України - відмовити.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя: