Справа № 675/39/23
Провадження № 1-в/675/32/2023
У Х В А Л А

"12" жовтня 2023 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представників установи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України,

у с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_7 , котрий відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України, яке мотивує тим, що він був засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайсуду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року до довічного позбавлення волі. Вказаний вирок не був скасований чи змінений апеляційною та касаційною інстанціями. ОСОБА_7 вказав, що ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області йому було зараховано в строк попереднього ув`язнення час затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 12 лютого 2015 року по 20 листопада 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Засуджений зауважує, що рішенням Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16 вересня 2021 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину першу статті 81 та частину першу статті 82 Кримінального кодексу України, через те, що вони унеможливлюють застосування умовно-дострокового звільнення та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно провести статті 81, 82 КК України у відповідність до Конституції України. ОСОБА_7 зазначає, що Верховною Радою України прийняті закони, якими на виконання рішень Європейського суду з прав людини внесені зміни до ст. ст. 81, 82 КК України. Засуджений посилається на те, що у новій редакції ст. 82 КК України однією з умов для заміни довічного позбавлення волі на певний строк є відбуття 15 років позбавлення волі, однак він вважає, що у зазначеній статті не зазначена неможливість застосування її до інших категорій засуджених, зокрема, тих, хто не відбув 15 років позбавлення волі. ОСОБА_7 вказав, що відбув більше десяти років в умовах максимального рівня безпеки, а тому вважає, що подальше його перебування в статусі засудженого до довічного позбавлення волі порушуватиме щодо нього ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, в зв`язку з чим наполягає на заміні йому покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , а також представники установи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечили, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення засудженого, позицію його захисника, представників установи, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За змістом ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 4, 10; 153 ч. 3; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційногосуду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року залишено без змін.

У відповідності до положень ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст. ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із наданої адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_7 , із 14 листопада 2014 року засуджений утримувався у державній установі «Івано-Франківський слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 07 квітня 2017 року ОСОБА_7 відбував міру покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 27 липня 2018 року ОСОБА_7 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор», де допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 31 січня 2019 року відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 25 квітня 2019 року утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 22 серпня 2019 року відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 18 жовтня 2019 року утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», де допустив два порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 11 січня 2022 року відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 16 вересня 2022 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 09 грудня 2022 року по даний час відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризується посередньо.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи. Спальне місце утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Участь у програмах діференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень, листування, телефонних розмов. Відповідно до даних підсистеми «Касандра» визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

12 травня 2022 року комісією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» відмовлено в переведенні в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 151-1 КВК України.

Право на застосування заохочувальної норми на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України настає після відбуття 15 років строку покарання 03 травня 2027 року.

Також з довідки № 97 від 27 квітня 2023 року вбачається, що висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 станом на 27 квітня 2023 року немає, оскільки право у ОСОБА_7 на заміну покарання у вигляді довічного позбавлення на позбавлення волі на певний строк відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 КК України настає 03 травня 2027 року.

Крім того, згідно довідки державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» № 98 від 27 квітня 2023 року ОСОБА_7 із заявою до адміністрації установи про внесення подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, станом на 27 квітня 2023 року не звертався.

Наявна в матеріалах кримінального провадження характеристика та інші матеріали на засудженого ОСОБА_7 сумнівів у достовірності занесених у них даних у суду не викликають.

Судом установлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 не відбув п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а відтак не набув права на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не лише формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно із ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від наявності переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_7 мав 4 стягнення, заохочень не має, участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, суду не було вказано та підтверджено наявність інших вагомих підстав для застосування щодо засудженого пільги заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Отже, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3