Справа № 202/1198/24
№ 1-кп/202/1104/2024
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 120 00479 від 07 серпня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286КК України, -

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти з посиланням на те, що строк тримання закінчується. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого заперечував щодо клопотання прокурора зазначив, що у клопотанні не було доведено ризиків на які прокурор посилається як на підставу застосування найсуворішого запобіжного заходу, а перелічені ризики мають характер припущень, тому просив відмовити у застосуванні запобіжного заходу, або призначити заставу в мінімальному розмірі прожиткового мінімуму, додавши, що ОСОБА_3 безпідставно обвинувачується у вчинені злочину, про наявність у нього нагород та заохочень під час проходження військової служби.

Обвинувачений підтримав захисника, та зазначив про його бажання, незалежно від доведеності його вини допомогти родичам потерпілого, про готовність боронити державу від ворога.

Потерпіла сторона послалась на розсуд суду.

З урахуванням принципу поваги до свободи особистості, мети застосування запобіжного заходу, суд приходить до висновку про таке.

Частиною 1статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 та п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, про який зазначає прокурор, суд вважає доведеними з підстав, наведених у клопотанні та з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення.

Існування інших ризиків, про які зазначає прокурор в судовому засіданні не доведено та посилання на такі ризики, зокрема, передбачені п.п 2,3,4,5 ч. 1 ст 177 КПК України, є безпідставними. Твердження прокурора про те, що обвинувачений може впливати на свідків чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки прокурором не доведено, що обвинувачений володіє таким ступенем впливу на конкретних свідків.

Оцінюючи доводи та прокурора про необхідність обрання/ продовження відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тяжкістю злочину, у вчинені якого обвинувачується, та доведеними ризиками, суд вважає, що стороною обвинувачення жодним доказом не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітня дитина, має позитивні характеристику від командира частини ЗСУ, що свідчить про стійкість його соціальних зв`язків.

При цьому, суду не надано доказів того, що ОСОБА_7 продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що пред`явлене обвинувачення у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання та продовження найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , наслідків, які настали внаслідок злочину, та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, суд приходить висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає за потрібне застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В зв`язку з обранням до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою на нього слід покласти обов`язки, передбачені КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_3 відмовити.

Обрати відносно громадянина України ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого , у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування;

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_9