УХВАЛА

іменем України

2023 року листопада місяця 24 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Івангород, Олександрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України, маючого повну загальну середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді водія в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 06.04.2023 за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,

якому 22.11.2023 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2023 слідчий СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №46 від 02.03.2022, солдат ОСОБА_4 з 02.03.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира №14 військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023, ОСОБА_4 зараховано до складу цієї ж військової частини та призначено на посаду водія.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Незважаючи на викладене, солдат за призовом ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, всупереч зазначених вимог законодавства, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я за наступних обставин.

Так, 20.11.2023, близько 20:30 години, знаходячись в приміщенні гаражу, що належить потерпілому, та розташований поблизу будинку АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_7 розпивали спиртні напої, в процесі чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , небезпечних для життя в момент заподіяння.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , 20.11.2023, близько 20:30 години, знаходячись в приміщенні гаражу, що належить останньому, та розташований поблизу будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклого словесного конфлікту з потерпілим, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наблизився до потерпілого, після чого, знаходячись в безпосередній близькості до нього, стоячи обличчям до потерпілого, наніс своєю лівою рукою стиснутою в кулак один прямий удар в область підборіддя ОСОБА_7 , потім, своєю правою рукою, стиснутою в кулак, наніс ще один прямий удар в область лівого ока потерпілого, після чого знову своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, наніс ще один удар в область носу потерпілого, після чого наніс обома руками не менше двох хаотичних ударів в область грудної клітини зліва, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на підлогу гаражу обличчям донизу та втратив свідомість.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді політравми, субарахноїдального крововиливу (САК), перелому кісток носа, пневмотораксу справа, перелому VI та IX ребер зліва, який на теперішній час перебуває в відділенні анастезії та інтенсивної терапії відділення політравми КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечнікова» ДОР, в непритомному стані.

Таким чином, у діях ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

21.11.2023 даний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0001543 правова кваліфікація ч. 1 ст. 121 КК України.

22.11.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За таких обставин, порушується питання обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 просила клопотання задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в ньому та на існуючи ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проти обрання більш м`якого запобіжного заходу заперечувала, оскільки це не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього нормами КПК України обов`язків. Також, зазначила, що даний кримінальний злочин вчинено під час дії воєнного стану в Україні.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 , де він проживає з цивільною дружиною, донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тещею. Слідчому судді пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 перший наніс йому удар і він захищався, проте не розрахував сили. Потім він виніс потерпілого з гаражу і пішов до дружини останнього ОСОБА_7 . З сусідом він доніс ОСОБА_7 додому і дружина визвала швидку допомога, а він пішов додому.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просив суд застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані прокурором матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним задовольнити клопотання прокурора та застосувати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001543 від 21.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зафіксовано, що 20.11.2023 невстановлена особа біля будинку АДРЕСА_2 , спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку І ступеню, перелому кісток носу, субарахноїдального крововиливу, забійної рани м`яких тканин обличчя, ссадна голови, закритої травми грудної клітини, перелому 6,9 ребер зліва, пневмотораксу справа (ЄО №24680).

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 України, повідомлено 22.11.2023.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 від 21.11.2023; фототаблицею до протоколу огляду місця події; протоколом огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Решетилівська, між будинками №20 та №18 від 21.11.2023; фототаблицею до протоколу огляду місця події від 21.11.2023; протоколом огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. С. Ковалевської, між будинками №9 та №11 від 21.11.2023; довідкою №2413 виданою КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечнікова» ДОР»; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.11.2023; протоколом огляду місця події від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.11.2023; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_15 від 21.11.2023; військовим квитком серії НОМЕР_3 виданого ОСОБА_4 , повідомленням про підозру від 22.11.2023, а також поясненнями наданими слідчому судді.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Статтею 176 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином вважаю, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Також слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєні злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, що підтверджується даними з сайту «Судова влада України» про неодноразове притягнення ОСОБА_4 протягом 2022-2023 років до адміністративної відповідальності (постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022, від 14.11.2022, від 04.10.2023 за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП відповідно, а також постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2023 за ч.5 ст.126 КУпАП, постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2023 за ст.173 КУпАП), може свідчити про наявність ризиків, а саме - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, і, перебуваючи на волі, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також впливати на свідків та потерпілого.

Слідчий суддя також враховує, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.04.2023 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Інформації про сплату штрафу слідчому судді не надано.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя зважує на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який скоєно під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який діє по теперішній час.

З огляду на зазначене, суд не може погодитися з посиланнями ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, заявляючи клопотання про застосування домашнього арешту за місцем проживання, слідчому судді не надано відповідних доказів, а також доказів кому належить будинок АДРЕСА_3 , ставлення власника цього будинку до обрання за цією адресою запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту. Посилання на те, що підозрюваний має родину, неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слідчий суддя також не може взяти до уваги, оскільки доказів цим обставинам не надано.

З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 слід відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за доцільне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 22 січня 2024 року включно в умовах тримання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

24.11.2023