ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/3698/20
Номер провадження: 11-кп/819/112/23
Єдиний унікальний номер справи : 663/3698/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Херсонський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000923 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, громадянина України, який розлучений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на момент вчинення кримінального правопорушення офіційно не працевлаштований, на час розгляду кримінального провадження працює водієм вантажного автотранспорту у ФОП ОСОБА_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, вироком Скадовського районного суду Херсонської області визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 200000 грн.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Судом встановлено, що 07.08.2020 близько 07:30 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем МАЗ 5551, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Пасічника зі сторони вул. Сергіївської в м. Скадовську Херсонської області, проявив неуважність та небезпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, на порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 10.5 та 19.3 Правил дорожнього руху, на перехресті вулиць Пасічника та Мангубінської, перебуваючи у засліпленні, не зупинився, розпочав маневр повороту ліворуч, не переконавшись у безпеці та не створенні перешкод іншим учасникам руху, при виїзді з перехрещення проїзних частин його транспортний засіб опинився на смузі зустрічного руху, допустив зіткнення з мопедом Honda Today, без реєстраційних номерів, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по вул. Мангубінській в напрямку вул. Пасічника та зупинився перед перехрестям, виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху «Дати дорогу».

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію мопеду Honda Today, без реєстраційних номерів, ОСОБА_9 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я; пасажиру мопеду Honda Today, без реєстраційного номеру, ОСОБА_11 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в приміщенні Скадовської центральної лікарні.

Вказані наслідки знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_7 пункту 2.3 б), 10.1, 10.5 , 19.3 ПДР .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок у зв`язку з суворістю призначеного покарання, призначити покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК .

Вважає, що судом призначено йому надмірно суворе покарання , яке не відповідає обставинам справи та його особі.

Вказує, що кваліфікацію дій не оспорює, свою вину визнав у повному обсязі, надавав слідчому та суду правдиві та послідовні пояснення.

Крім визнання вини та щирого каяття , відшкодування матеріальної шкоди , можна віднести до обставин, що пом`якшують покарання слід віднести інші обставини.

Так, після вчинення ДТП була надана необхідна допомога потерпілим , він не втік з місця ДТП, оплатив лікування під час перебування ОСОБА_11 в лікарні, в повному обсязі відшкодовані витрати на поховання ОСОБА_11 , що підтверджується доданими до справи документами.

Після подачі позовної заяви потерпілим ОСОБА_12 дізнався про додаткові витрати потерпілого на відновлення здоров`я, та в наступному судовому засіданні ці витрати відшкодував у повному обсязі.

Під час судового розгляду не відмовлявся від відшкодування моральної шкоди, не аналізував заявлений розмір моральної шкоди потерпілим, а лише висловлював свою готовність її відшкодувати після встановлення її розміру судом з певною періодичністю, продовжуючи працювати.

Крім того, як обставини , що пом`якшують покарання слід врахувати позитивні характеристики, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, постійного місця роботи.

Свої помилки усвідомив повністю ДТП сталася через засліплення сонцем, алкогольні напої не вживав.

Вказує, що наведені обставини є підставою для застосування положень ст. 75 КК.

Позиція учасників під час апеляційного розгляду.

Обвинувачений , його захисник адвокат ОСОБА_13 , потерпілі та їх представник були повідомлені про дату , час апеляційного розгляду. Заяви про відкладення розгляду не надіслали, що відповідно до положень ч.4 ст. 405 КПК надає процесуальну можливість апеляційному суду здійснити апеляційний розгляд за відсутності зазначених учасників провадження.

Визначених п.3 ч.2 ст. 52 КПК підстав для обов`язкової участі захисника під час апеляційного розгляду не встановлено .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій, за ч. 2 ст. 286 КК України та правильність вирішення цивільного позову в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як слідує із вироку, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відніс визнання вини та щире каяття, а також відшкодування матеріальної шкоди, що відповідає витратам на лікування та поховання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 як видно із вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; те що обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в населеному пункті у світлу пору доби, порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху, внаслідок чого одна людина від отриманих травм померла в лікарні, інший потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину. Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до тяжких наслідків. Крім того, суд врахував думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які втратили через вчинення злочину рідну людину - дружину та матір, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, через що потребує лікування та реабілітації, а також позицію потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_7 покарання.

При цьому суд також врахував відомості про особу обвинуваченого, який судимості не має, за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 27.01.2012 з діагнозом - розлади поведінки та психіки внаслідок вживання канабіноїдів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Суд, враховуючи зазначені обставини дійшов висновку, що покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини 2 статті 286 КК України, з реальним його відбуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням ним нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

Підстав для застосування статей 69, 75 КК України суд не вбачав.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.

Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які суд оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, а також на відомостях, що характеризують особу обвинуваченого.

Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначені виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні ОСОБА_7 покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків у виді смерті людини та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому , форму і ступінь вини, процесуальну поведінку обвинуваченого та його відношення до наслідків злочину.

Обставини , які відповідно до вимог ст. 66 КК можуть бути визнані судом такими, що пом`якшують покарання та на які посилається апелянт у сукупності з іншими відомостями про особу обвинуваченого, його сімейним станом, позитивною характеристикою, наявністю дітей на утриманні , відсутністю попередніх судимостей, та процесуальною поведінкою обвинуваченого під час судового розгляду та досудового розслідування , як видно, були у повній мірі враховані судом при призначенні покарання, що дало суду підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Тобто судом при призначенні покарання фактично були враховані обставини, на які посилається апелянт.

Однак, ці ж самі обставини, не можуть слугувати підставою для застосування привілейованого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини пом`якшують покарання обвинуваченого , однак істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК , як про те просить апелянт.

Перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей , його позитивна характеристика та інші відомості про особу обвинуваченого, на які посилається апелянт, не можуть бути визнані тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини та заподіяння тілесних ушкоджень іншому потерпілому.

Підставно було враховано судом і те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що ОСОБА_7 , своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.

При призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами судом підлягає врахуванню і позиція потерпілої сторони, яка на стадії судового розгляду вказувала, що обвинуваченому має бути призначене покарання з його відбуванням.

Не можна погодитися із доводами апелянта про те, що обставиною, яка дає підстави для застосування ст. 75 КК слід визнати те, що обвинувачений не покинув місце ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання дотримався вимог ст. 50, 65 КК .

Зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можна визнати достатніми та обґрунтованими для зміни вироку в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК, як на тому наполягає обвинувачений.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є безумовними і достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків в частині призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянти не навели.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Не переконують у необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання і додані до апеляційної скарги довідки щодо нарахованого ОСОБА_7 доходу та цивільно правові договори. Відомості щодо трудової діяльності обвинуваченого під час судового розгляду не є достатніми для висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання з випробуванням.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку , що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого зміні не підлягає, тому у задоволенні апеляційних скарг належить відмовити.

Істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419 , ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу і може бути оскаржена протягом трьох місяців безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4