Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7852/18
Провадження №1-кп/523/186/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

23.10.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002200 від 10.05.2018р., №0000800 від 13.02.2018р., №0001119 від 03.03.2018р., щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2011, 2013, 2014, 2016, 2018, 2022, 2023 років народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-02.06.2016р. вироком Жовтневого райсуду м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 2р.,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.186, ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018р., приблизно о 19год. 00хв., повторно, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, для особистого збагачення. Так, ОСОБА_7 знаходячись в магазині, розташованого по вул. С. Палія,80-а в м. Одесі, визначив об`єктом свого злочинного наміру мобільний телефон марки «Мейзу», який знаходився у кармані куртки ОСОБА_8 . Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, дочекавшись поки ОСОБА_8 буде прямувати до виходу з магазину, скориставшись тим, що останній був у нетверезому стані та в його руках були пакети з продуктами, таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_8 мобільний телефон в корпусі чорного кольору, вартістю 3560грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 3560гривень.

Крім того, повторно, 02.03.2018р., приблизно о 01год. 00хв., ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку №62-а, розташованого по вул. Кримській в м. Одесі, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , майно якого визначив об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_7 маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов позаду до ОСОБА_9 та застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому один удар рукою в область потилиці, від якого, останній втратив рівновагу та впав на землю, після чого, наніс йому два удари по тулубу та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, витягнув з кишені джинсів ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Самсунг», в корпусі білого кольору, вартістю 5000грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5000гривень.

Крім того, повторно, 10.05.2018, приблизно о 14год. 00хв., ОСОБА_7 знаходячись по вул. Ак. Сахарова,20 в м. Одесі, розуміючи та усвідомлюючи свої дії, діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи протиправний та корисливий намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для здоров`я ОСОБА_10 на момент вчинення злочину, відкрито викрав належну їй сумку, де знаходились грошові кошти в розмірі 7000гривень, а саме, знаходячись поряд із приміщенням, розташованим за вищевказаною адресою, скориставшись тим, що в цьому приміщенні не було сторонніх людей, окрім ОСОБА_11 , а також тим, що вона в цей час займалась своїми справами, проник до зазначеного приміщення, де підійшовши позаду до потерпілої, наніс їй удар рукою збоку по обличчю в область правого ока, завдавши їй тілесні ушкодження у вигляді синця повік правого ока, від чого, вона впала на спину, а ОСОБА_7 в свою чергу шляхом ривку відкрито викрав вищевказану сумку, порвавши ремінь, на якому вона знаходилась. Після чого, ОСОБА_7 разом із викраденим майном вибіг із приміщення, а ОСОБА_10 в свою чергу стала кликати на допомогу. В цей час, двоє чоловіків - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які знаходились неподалік по вул. Ак. Сахарова в м. Одесі, почувши крики потерпілої, стали переслідувати ОСОБА_7 із вищезазначеною сумкою в руках, якого наздогнали на вул. Марсельській, біля будинку № 36 в м. Одесі, де останній викинув сумку на дах одного з гаражів.

В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальних актах обвинуваченнях, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальних провадженнях та фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за:

-ч.3 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення;

-ч.2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;

-ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, вчинив нові умисні аналогічні корисливі злочини під час відбуття покарання за попереднім вироком, за місцем знаходження під вартою характеризується добре, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2013, 2014, 2016, 2018, 2022, 2023 років народження, не працюючого, маючого постійне місця реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням потерпілим раніше викраденого майна, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального стану.

Щодо висловлювань ОСОБА_7 про його бажання боронити Державу, суд приходить до наступних висновків. Так, Кузін не надав жодних даних про зарахування його до Збройних Сил України чи інших військових формувань, які б підтвердили щирість та реальність його наміру брати участь у воєнних діях по обороні України, як про це він заявляв в попередніх судових засіданнях. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про службу та будь-яких даних про мобілізацію і службу в Збройних Силах України чи інших військових формуваннях. Тому, враховуючи, що саме бажання засудженого брати участь у воєнних діях по обороні України, що є вкрай актуальними у час збройної агресії рф, без фактичного (документального) підтвердження є неспроможним, відповідно його неможливо визнати як обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, вчинив нові умисні аналогічні корисливі злочини під час відбуття покарання за попереднім вироком, за місцем знаходження під вартою характеризується добре, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2013, 2014, 2016, 2018, 2022, 2023 років народження, не працюючого, маючого постійне місця реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням потерпілим раніше викраденого майна, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального стану та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, окрім того, враховуючи, що обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів та відповідно був засуджений до позбавлення волі, при цьому належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин проти власності, тим самим, ці обставини свідчать про нехтування та ігнорування обвинуваченим вимог Закону та його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якої, останній просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України і з цього приводу покладається на розсуд суду (а.с.208 Т.1), з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню під час невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.06.2016р., суд із врахуванням вимог ст.71 КК України вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 та ч.3 ст.186 КК України і призначити йому покарання за:

-ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно зі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.06.2016р. остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишити попередній - тримання під вартою, строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 22.04.2023р., в строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення - з 10.05.2018р. по 27.05.2020р.

Речові докази: сумку (барсетку), грошові кошти в сумі 4543гривень - вважати повернутими за належністю ОСОБА_11 ; телефон «Мейзу» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_8 ; мобільний телефон «Самсунг» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1