Житомирський апеляційний суд
Справа №294/2020/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №294/2020/22 за апеляційною скаргою прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 20.06.2023 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та з урахуванням положень ч.1 ст.69 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

З урахуванням положень ч.3 ст.55 КК України початок строку відбування призначеного ОСОБА_9 додаткового покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів кошти в сумі 2883 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) грн. 20 коп.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 14 жовтня 2022 року близько 00 годин 30 хвилин ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рухаючись вказаним транспортним засобом, по автодорозі Житомир - Чернівці на відрізку с. Дубище - м. Чуднів в напрямку м. Чуднів на прямій ділянці дороги, ОСОБА_9 , в порушення вимог пункту 12.3, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та при виникненні небезпеки для руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і здійснив зіткнення із залізобетонним укріпленням блок посту, що облаштований на вказаному відрізку автодороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження: закриту тупу травму живота у вигляді заочеревинної гематоми, пошкодження судин великого сальника, крововиливу в черевну порожнину, саден обличчя, перелому кісток спинки носа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Такими діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України - 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В решті вирок залишити без змін. Вважає оскаржуваний вирок є необґрунтованим та підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку із істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує на те, що судом першої інстанції не дотримано та неправильно застосовано норми матеріального права при призначенні покарання ОСОБА_9 із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що потягнуло застосування до останнього явно недостатніх заходів примусу, внаслідок їх м`якості. Вважає, що судом повною мірою не мотивовано можливість досягнення мети виправлення ОСОБА_9 та запобіганню вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу у виді штрафу. Також судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, не в повній мірі враховано ступінь суспільної небезпеки злочину та поведінку обвинуваченого, який вживши спиртні напої, нехтуючи Правилами дорожнього руху, сів за кермо автомобіля, керуючи яким здійснив зіткнення із залізобетонним укріпленням блок посту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого його захисника та потерпілого, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, здійснено в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом обставини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286-1 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду доводи прокурора про те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_11 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_11 вид та розмір покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, і наслідки завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та безпідставно призначив обвинуваченому основне покарання у виді штрафу, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин вирок в частині призначення ОСОБА_11 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, на час вирішення справи в апеляційному суді обвинувачений звільнений з військової служби, працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, відшкодував потерпілому завдану шкоду.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , апеляційний суд відносить щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , апеляційним судом (як і судом першої інстанції) не встановлено.

Апеляційним судом приймається до уваги досудова доповідь щодо обвинуваченого з інформацією про його соціально-психологічну характеристику, зокрема те, що згідно доповіді обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та проходження служби, ризики небезпеки для суспільства та вчинення повторного кримінального правопорушення є середніми, проте останній не в повній мірі усвідомлює серйозність наслідків своїх протиправних дій. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не має.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, апеляційний суд на підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_9 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286-1 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,418,420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 20.06.2023 щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286-1 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 (три) роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_9 на стадії виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :