Справа № 947/2842/24
Провадження № 1-кс/947/1156/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000017 від 12.01.2024

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, дітей не має, державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеса, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Згідно вказаного клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, 08.01.2024 в денний час, більш точного часу не встановлено, перебуваючи у м. Одесі, під час особистої зустрічі в тренажерному залі «Synergy Fitness» за адресою вул. Генуезська, 36, з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході бесіди повідомив про те, що підшукує осіб, які бажають працевлаштуватися в органах прокуратури, оскільки він знайомий із деякими прокурорами Офісу генерального прокурора, і має вплив на прийняття ними рішень, в т.ч. в інтересах третіх осіб, повідомивши, що для цього йому потрібно надати неправомірну вигоду для передачі її прокурорам Офісу Генерального прокурора і неправомірну вигоду для нього особисто за його послуги посередника.

Дізнавшись, що знайома ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бажає прийняти участь у конкурсі на зайняття вакантної посади прокурора в одній з окружних прокуратури м. Одеси, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, вирішив схилити останню разом з ОСОБА_8 до вчинення тяжкого корупційного злочину, шляхом умовляння їх надати через нього та невстановлену особу неправомірну вигоду прокурорам Офісу генерального прокурора за її працевлаштування в органах прокуратури.

В подальшому 18.01.2024, близько 18:25 години, перебуваючи в приміщенні кафе «Merry Berry», розташованому за адресою м. Одеса, вул. Генуезька, 24Б, спільно із невстановленою особою, висловив прохання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про надання йому разом з невстановленою особою неправомірної вигоди в розмірі 30 000 доларів США для передачі її прокурорам Офісу Генерального прокурора за її працевлаштування в органах прокуратури, і неправомірну вигоду в розмірі 5 000 доларів США для нього та невстановленої особи за їх посередницькі послуги, тим самим схиливши, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом умовляння, до вчинення тяжкого корупційного злочину.

В подальшому, доводячи свій злочинний намір до кінця, 19.01.2024 близько 19:40, перебуваючи на паркувальному майданчику ТРЦ «Мегадом», розташованому за адресою м. Одеса, вул. Толбухіна, 135/3, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 35 000 доларів США для передачі її частини в сумі 30 000 доларів США службовим особам, які займають відповідальне становище, прокурорам Офісу Генерального прокурора, за вчинення уповноваженими службовими особами в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням службового становища, спрямованих на працевлаштування останньої в органах прокуратури.

19 січня 2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 20.01.2024 року повідомлено про підозру за ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисники та підозрюваний проти задоволення клопотання заперечували та просили відмовити у задоволенні клопотання зважаючи на непричетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, неправильної кваліфікації його дій. Крім того, підозрюваний та його захисники зазначили, що до підозрюваного під час затримання було застосовано фізичне насильство з боку невстановлених співробітників поліції.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 який надав свідчення про те, що його знайомий ОСОБА_4 повідомив, що він володіє зв`язками в Офісі Генерального прокурора та підшукує осіб, які мають бажання працевлаштуватися в органах прокуратури. В подальшому останній схилив, шляхом вмовляння, ОСОБА_8 та його знайомої ОСОБА_9 до надання йому разом з невстановленою особою неправомірної вигоди 19.01.2024 у сумі 35 000 доларів США для передачі її частини уповноваженим прокурорам Офісу генерального прокурора за працевлаштування ОСОБА_9 в окружній прокуратурі м. Одеси; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , яка надала свідчення про те, що бажає працювати в органах прокуратури. Її приятель ОСОБА_8 повідомив, що його знайомий ОСОБА_4 може надати допомогу при працевлаштуванні в органи прокуратури. При особистій зустрічі з ОСОБА_4 і раніше не знайомою їй особою чоловічої статті, ОСОБА_4 шляхом вмовляння, схилив її до надання неправомірної вигоди, гарантувавши їй безперешкодне проходження всіх етапів відбору на зайняття посади прокурора в окружній прокуратурі м. Одеси; протоколом допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які надали свідчення, що під час документування злочинної діяльності ОСОБА_4 були присутні на паркувальному майданчику ТРЦ «Мегадом» за адресою м. Одеса, вул. Толбухіна 135/3. Так, після того, як ОСОБА_12 сів в автомобіль марки AUDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 кермом якого була невстановлена особа і почали швидкий рух з порушенням правил дорожнього руху, викинувши з вікна автомобіля згорток з грошима які ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 19.01.2024, яким зафіксований факт виявлення і вилучення грошових коштів, переданих в якості неправомірної вигоди ОСОБА_8 . ОСОБА_4 ; огляду та вручення грошових коштів від 19.01.2024, відповідно до якого кількість, номінал, серія і номери купюр, які надавалися заявником в якості неправомірної вигоди ОСОБА_4 , співпадають з вилученими купюрами в ході огляду місця події від 19.01.2024.

Щодо доводів захисту про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації органом досудового розслідування його дій, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, слідчий суддя доходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_4 можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Таким чином, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності досліджених під час розгляду клопотання доказів, які об`єктивно вказують на обґрунтованість припущення про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню за № 0000017 від 12.01.2024 року відносно ОСОБА_4 .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Слідчий суддя приходить до висновку, що у ОСОБА_4 мають місце процесуальні ризики, передбачені п.1,2,3 ст.177 КПК України.

ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки за версією слідства, що підтверджується долученими письмовими документами після викриття його злочинних дій з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності втік з місця скоєння злочину разом з невстановленою особою, грубо порушуючи правила дорожнього руху, здійснивши при цьому наїзд та пошкодивши дорожню інфраструктуру (шлагбаум, відбійники та ін.). Пізніше був затриманий на підставі ст. 208 КПК України на значній відстані від місця скоєння злочину. Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками та іншими обставинами. Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Крім того, слідчий суддя враховує корупційний та корисливий характер інкримінованого кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на свідків, які конфіденційно співпрацювали з правоохоронними органами, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та інших учасників кримінального провадження, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, оскільки станом на теперішній час вони не допитані в судовому засіданні. ОСОБА_4 використовуючи власні зв`язки серед органів державної влади, інших посадових осіб, може здійснити вплив на свідків. Під час розгляду клопотань у провадженні підозрюваному стали відомі відомості щодо показань свідків. Тому він має реальну можливість вплинути на них з метою зміни їх показань у майбутньому. Заявники у кримінальному провадженні особисто відомі підозрюваному, а їх покази є вкрай важливими у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, про що свідчить фактична поведінка ОСОБА_4 , який за версією слідства після викриття його злочинних дій викинув грошові кошти, передані йому ОСОБА_8 в якості неправомірної вигоди, здійснював активні дії, спрямовані на втечу з місця події, та перешкоджання у встановленні об`єктивної істини.

В той же час стороною захисту не надані будь-які характеризуючі та медичні документи підозрюваного, які можуть підтверджувати обставини, які знижують встановлені ризики. Захистом не надані документи, що свідчать про неможливість утримання ОСОБА_4 в умовах СІЗО з медичних підстав.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту не зможуть забезпечити усунення встановлених ризиків, через те, що ОСОБА_4 зможе покинути місце проживання та територію України, а також спілкуватися із іншими фігурантами провадження за допомогою електронних засобів зв`язку, а також здійснювати вплив на свідків.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді обґрунтовується розмір застави.

Слідчий суддя приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у більш великому розмірі ніж визначено для особи підозрюваної у скоєнні тяжкого злочину, відповідно вимог ст.183 ч.3 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого корупційного кримінального злочину в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, інкримінований розмір неправомірної вигоди, його майновий стан, а також високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя приходить до висновку, що лише застава в розмірі 880 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 664 640 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом, яка думку слідчого судді не є непомірною та може бути сплачена.

Щодо заяви сторони захисту про застосування до підозрюваного фізичного насильства.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених взаяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Враховуючи викладене та те, що під час судового засідання відсутня можливість достовірно перевірити вказані підозрюваним та його захисником обставини, слідчий суддя вважає за необхідне доручити уповноваженим особам Одеської обласної прокуратури провести перевірку заявлених підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його захисниками обставин застосування насильства під час його затримання в порядку ст.208 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 181, 183, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 березня 2024 року включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України в сумі 880 (вісімсот вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 664 640 (два мільйона шістсот шістдесят чотири тисячі шістсот сорок) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки строком до 15 березня 2024 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися із міста Одеса без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Доручити уповноваженим особам Одеської обласної прокуратури провести перевірку заявлених підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його захисниками обставин застосування насильства під час його затримання в порядку ст.208 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1