КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/2744/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3561/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Вирок

Іменем України

07 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000706 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2023, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 1 рік.

Застосовано ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_8 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. .

Зобов`язано ОСОБА_8 , згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, будучи раніше не судимим, вчинив привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні за наступних обставин.

Так, у період не раніше 04 листопада 2022 року та не пізніше 30 листопада 2022 року, ОСОБА_8 працюючи на посаді т.в.о. заступника керуючого магазином (згідно наказу №803/7-к від 02 серпня 2021 року, виданого директором ТОВ «НРП» ОСОБА_10 тимчасово переведений на посаду заступника керуючого магазином департаменту роздрібної торгівлі), перебуваючи на робочому місці, у магазині «MOYO» №13, ТОВ «НРП», за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 36, розташований у ТРЦ «Квадрат», будучи матріально-відповідальною особою, користуючись сприятливими умовами та усвідомлюючи свої протиправні дії, передав товар, який належить ТОВ «НРП», а саме монітор LCD 21.5" DELL E2222H D-Sub, DP, VA (код товару 210-AAZF) вартістю 4 008 грн. 35 коп. без ПДВ (сума ПДВ 801 грн. 67 коп.), раніше знайомому чоловіку на ім`я ОСОБА_11 , при цьому не отримавши від нього грошові кошти за товар та не вніс інформацію про продаж вказаного товару до робочого програмного забезпечення «1С», яке створене для реєстрації операцій продажу повернення товару покупцям, на загальному робочому комп`ютері, на робочому місці.

Також, у період не з 01 грудня - 31 грудня 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, із ОСОБА_8 передав знайомому Олександру телевізор 55" TCL QLED 4K 60 Hz SMART Android, Titan (код товару 55С715) вартістю 15 370 грн 00 коп. без ПДВ(сума ПДВ 3 074грн. 00 коп.).

В подальшому 13 лютого 2023 року, приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 передав товар, а саме ігрову мишу «HYPERX Pulsefire FPS Pro PGB USB, Blаck» (код товару 4P4F7AA), вартістю 1 125 грн. 45 коп. без ПДВ ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому не отримавши від нього грошові кошти за товар та не вніс інформацію про продаж вказаного товару до робочого програмного забезпечення «1С», яке створене для реєстрації операцій продажу повернення товару покупцям, на загальному робочому комп`ютері, на робочому місці.

Так, за результатами проведення інвентаризації товарно- матеріальних цінностей від 20 лютого 2023 складено порівняльну відомість № 1 результатів, якою виявлено нестачу товару, що належить ТОВ «НРП», а саме: монітора LCD 21.5" DELL E2222H D-Sub, DP, VA (код товару 210-AAZF), телевізора 55" TCL QLED 4K 60 Hz SMART Android, Titan (код товару 55С715) та ігрової миші «HYPERX Pulsefire FPS Pro PGB USB, Blаck» (код товару 4P4F7AA), на загальну вартість 20 503 грн. 80 коп. без ПДВ.

Крім того, 17 лютого 2023 року приблизно о 8 год 11 хв. ОСОБА_8 будучи обізнаним у тому, що у магазині «MOYO» №13, ТОВ «НРП», буде проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, з метою приховати нестачу, вніс до програми «1С» ігрову мишу HYPERX Pulsefire FPS Pro PGB USB, Blаck» (код товару 4P4F7AA), чек ККМ ИМ-01227482 від 17.02.2023 та того ж дня о 10: 36 вніс LCD 21.5" DELL E2222H D-Sub, DP, VA (код товару 210-AAZF) до програми «1С», чек №ККМ ИМ-01227576 від 17.02.2023 року.

Чим завдав збитку ТОВ «НРП» на загальну суму 20 503 грн. 80 коп. без ПДВ.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК України, які виразилися у розтраті чужого майна, яке перебувало у його віданні, вчиненого в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2023 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, повною індивідуальною матеріальною відповідальністю на строк 1 рік, а в решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції без необхідної оцінки залишив дані про підвищену суспільну небезпеку та конкретні обставини вчинення обвинуваченим злочину. Обираючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 , вирішуючи питання про можливість застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції проігнорував відомості щодо підвищеної суспільної небезпеки особи обвинуваченого, який своїми умисними діями зловживаючи службовим становищем, а саме будучу заступником керуючого магазином департаменту роздрібної торгівлі, перебуваючи на робочому місці у магазині «MOYO» №13, ТОВ «НРП» вчинив розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, вчинене в умовах воєнного стану, дану обставину не враховано під час кримінальної кваліфікації.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції непослідовно і нелогічно поклав в основу рішення про звільнення від відбування призначеного покарання обставини, а саме те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його майновий стан та стан здоров`я, які вже покладено в основу рішення при призначенні винному покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної норми Особливої частини КК України. Серед матеріалів кримінального провадження відсутні конкретні дані про активне сприяння розкриттю злочину та можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, саме тому, на думку прокурора, суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку.

Також апелянт зазначає, що обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м?яке покарання із помилковим застосуванням інституту звільнення від його відбування. Покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, є м`якшим за покаранням такого саме виду і розміру, яке належить відбувати реально.

Крім того, апелянт вказує, що безпідставно застосовуючи до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, суд першої інстанції припустився помилки, а саме звільнив з випробуванням від відбування не тільки від основного, а й від додаткового покарання, всупереч вимогам ст. 75 КК України. Окрім того, призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання, суд першої інстанції, вимоги ст. 55 КК України проігнорував та всупереч положенням Загальної частини КК України заборонив обвинуваченому обіймати посади, які пов`язані з матеріальною відповідальністю, фактично заборонивши обвинуваченому працювати за наймом, вступати у будь-які трудові відносини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у розтраті чужого майна, яке перебувало у його віданні, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, як і кваліфікація дій обвинуваченого, а тому згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному перегляду не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через м`якість, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 191 КК України, врахованоступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його майновий стан, стан здоров`я, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття, повне погашення збитків та сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим і достатнім та фактично не оскаржується прокурором, оскільки таке ж покарання, яке призначене судом першої інстанції у виді позбавлення волі строком на 5 років, просив призначити прокурор і за наслідками апеляційного розгляду.

Водночас, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, в повній мірі не врахував обставини справи та не дотримався вимог ст. 55 КК України.

Так, за змістом положень ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів з використанням певної посади чи в результаті зайняття певною діяльністю, тобто є певним превентивним заходом. Таким чином покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні особи його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК України визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє обвинуваченого, та щоб відповідно до положень ст. 43 Конституції України не допускалось довільне обмеження права кожного на працю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 згідно наказу №8003/7-к від 02 червня 2021 року, виданого директором ТОВ «НРП» ОСОБА_10 , будучи тимчасово переведеним на посаду заступника керуючого магазином департаменту роздрібної торгівля, був матеріально - відповідальною особою. І саме ці обставини ОСОБА_8 , як заступник керуючого магазином департаменту роздрібної торгівлі тимчасово, з індивідуальною матеріальною відповідальністю, використав для розтрати чужого майна, яке перебувало у його віддані, що повинен був врахувати суд першої інстанції при призначенні додаткового покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на один рік, що не відповідає змісту та меті додаткового покарання, визначеного санкцією ст. 191 КК України, оскільки таке додаткове покарання не лише тимчасово обмежило ОСОБА_8 можливості займатися діяльністю чи обіймати посади, які дозволяють вчинити аналогічні злочини нерозривно пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, а й істотно розширило перелік посад, обіймання яких перебуває під забороною, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість, на що обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Що стосується призначеного судом ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, то колегія суддів враховує наступне.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції зурахуванням ступеню тяжкості, обставин злочину, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 - щире каяття, повне погашення збитків, сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, що його обтяжують, з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого,дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі, на те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням належним чином не надав оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним кримінального правопорушення, в умовах воєнного стану, на переконання колегії суддів є неспроможними, оскільки суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і всі дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності, при цьому всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, вчинення обвинуваченим розтрати чужого майна, яке перебувало у його відданні, вчинене в умовах воєнного стану, враховано при правовій кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 191 КК України.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про врахування обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - сприяння розкриттю злочину на досудовому розслідуванні, яке сприяло ефективності та дієвості слідства та суду у встановленні істини у кримінальному провадженні, про що свідчить і той факт, що справа розглянута в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті.

Отже, судом першої інстанції, як при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , так і при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було враховано всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор.

Таким чином, ураховуючи, що у апеляційній скарзі прокурора відсутнє таке обґрунтування безпідставності застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає, що застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , не порушує загальних засад його призначення, установлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо прийняття рішення про звільнення від відбування покарання. У зв`язку з цим, підстав для скасування вироку суду з мотивів безпідставного та необґрунтованого застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, що при застосуванні положень ст. 75 КК України та звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно вироку суду ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, тобто обвинуваченого звільнено від відбування покарання у цілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно із роз`ясненнями, зазначеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначені обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання положеннями кримінального закону не передбачено і не допускається.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, передбачену законом можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 лише від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а не від відбування як основного, так і додаткового покарання, а також необхідності коригування призначеного додаткового покарання, вирок суду першої інстанції, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 418 КПК України, підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та застосування інституту звільнення від відбування покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що визначене судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік зі звільненням ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, дасть змогу протягом зазначеного строку органу пробації здійснювати контроль за його поведінкою.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення посад, пов`язаних з виконанням організаційно - розпорядчих обов`язків, як про це ставив питання прокурор в апеляційній скарзі, оскільки, ще під час досудового розслідування було встановлено, що згідно з посадовою інструкцією заступника керуючого магазином департаменту роздрібної торгівлі, затвердженої директором ТОВ "НРП" ОСОБА_10 від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_8 не наділений організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити часткового.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2023 у кримінальному провадженні №0000706 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України в частині призначеного покарання та застосування інституту звільнення від відбування покарання на підставі положень ст.ст. 75, 76 КК України - скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК Українипокарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4