КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4851/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.10.2023 року. Захисники обвинувачених, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги. Захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_10 скасувати, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Апеляційну скаргу захисник вмотивував тим, що обґрунтованість підозри є недоведеною. Зазначені у клопотанні слідчого обставини та додані до нього документи у своїй сукупності не підтверджують, що ОСОБА_10 міг вчинити кримінальні правопорушення. Більше того, факти, які наведені у клопотанні, спростовуються показами свідків. Звертає увагу, що законом КК України був доповнений ст.43-1 щодо виконання обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Таким чином кваліфікація дій ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 263 КК України є нікчемною. Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 просить ухвалу суду змінити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому з визначенням розміру застави, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначає, що прокурором не дотримано п. 1 ч. 3 ст. 184 КК України, не доведено наявності будь-яких ризиків, підстав, передбачених ст. 199 КПК України, не доведено обґрунтованості підозри. Вважає, що ОСОБА_11 фактично не набув статусу підозрюваного відповідно і обвинуваченого, клопотання відносно нього розглядатися не може. Раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має місце роботи, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей. Захищав Батьківщину і м. Київ. Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання щодо ОСОБА_12 та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі. Посилається на те, що в ухвалі суду відсутні встановлені обставини справи та посилання на будь-які докази, оскільки прокурором нічого не додано. Суд порушив вимоги ч. 5 ст. 199 КПК України. В обвинувальному акті не зазначено жодних обставин, які б вказували на наявність ознак збройного формування. В ухвалі суду відсутнє посилання на докази з яких суд встановив обґрунтованість висунутого обвинувачення. Під час досудового розслідування не виявлено жодного доказу, який би підтверджував вбивство 2х людей та замах на вбивство 3х людей. Було встановлено, що такі дії були вчинені свідками у справі. Окремі кулі були випущені зі зброї, якою користувалися свідки по справі, а не обвинувачений. Крім того, відповідно до висновку експерта № 8039 від 14.04.2023 року ОСОБА_12 26 та 27 лютого 2022 року діяв відповідно до законодавства та обстановки, що склалася. Цей висновок був наданий суду, але суд при розгляді клопотання до уваги його не взяв, оскільки нібито висновок не є доказом. Була порушена презумпція невинуватості. Судом не було враховано характеристики обвинуваченого за місцем служби, його особисті якості, патріотизм. Залишено поза увагою, що його бажають взяти на поруки ряд військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі його прямі та безпосередні командири. Суд безпідставно дійшов висновку щодо наявних ризиків. З 23.05.2022 року по 16.08.2023 рік обвинувачений перебуває під вартою. Є військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки в м. Києві. Вплив на інших учасників буде відсутній, оскільки буде перебувати на службі. На даний час Збройні Сили України потребують такого спеціаліста. Зазначає, що умови утримання в СІЗО є неприпустимими. Строки тримання обвинуваченого під вартою є надмірними.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисників, обвинувачених, думку прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується за ч. 2,3 ст. 260, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_12 - за ч. 5 ст. 260, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_10 - за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пп.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Судом першої інстанції при продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати. З урахуванням змісту клопотань сторони обвинувачення щодо продовження запобіжних заходів, такі висновки місцевого суду не є безпідставними. Зокрема, колегія суддів приймає до уваги тяжкість інкримінованих злочинів, їх наслідки, підвищену суспільну небезпечність в умовах воєнного стану, залучення до вчинення цих злочинів інших осіб, що вказує на неможливість уникнення заявлених ризиків шляхом застосування інших більш м`яких заходів. Обгрунтованими є посилання прокурора у клопотаннях про продовження запобіжних заходів на те, що на той час тривала стадія дослідження письмових доказів судом. Свідки та потерпілі у кримінальному провадженні ще не були допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи положення ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Доводи захисників фактично зводяться до незгоди із пред`явленим обвинуваченням, яке на їх думку є необґрунтованим. Заперечують кваліфікацію дій обвинувачених за тими статтями КК України, що їм інкриміновані. Однак колегія суддів зауважує, що на даній стадії судового провадження при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Передчасним є посилання захисника на положення ст.43-1 КК України щодо виконання обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, оскільки питання про застосування цієї норми в даному випадку має вирішити суд першої інстанції за результатами судового провадження. Захисник ОСОБА_12 просить врахувати висновок експерта № 8039 від 14.04.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_12 26 та 27 лютого 2022 року діяв відповідно до законодавства та обстановки, що склалася. Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції прийняв до уваги такі доводи адвоката, але вказав, що даний документ не є на даний час доказом у кримінальному провадженні та при дослідженні доказів сторони захисту судом буде надано оцінку такому документу, перевірено на якій підставі, ким було проведено експертизу. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою та відповідне клопотання. Витребування інших документів при перевірці підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є обов`язком апеляційного суду на даній стадії. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Посилання захисника на положення ч.4 ст. 183 КПК України щодо можливості визначення застави не спростовує правильність висновків суду. Його підзахисний обвинувачується не тільки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 КК України, а ще й у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини. Така обставина у сукупності з положенням ч.6 ст. 176 КПК України дає право суду не визначати розмір застави, як це ухвалив суд першої інстанції. Не встановлено підстав для її визначення і апеляційним судом. Доводи захисника щодо умов тримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі не впливають на наявність ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо шляхом застосування такого суворого запобіжного заходу. Щодо тривалості утримання ОСОБА_12 під вартою, на що вказує захисник, колегія суддів зазначає, що підстави для продовження запобіжного заходу перевіряються судом першої інстанції та апеляційним судом, а тому перебування обвинуваченого під вартою не є безпідставним. З урахуванням обсягу пред`явленого обвинувачення соціальні зв`язки обвинувачених не мінімізують можливості настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть перешкодити судовому розгляду. Враховуючи підвищений рівень суспільної небезпечності інкримінованих злочинів, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3