Справа № 583/4300/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000583 від 18.07.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Охтирка, Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в порядку ст.89 КК України не судимого,

за ч.1 ст. 286-1 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_6 представника потерпілої ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 27.06.2023 року близько 20 год 30 хв., в світлу пору доби, керував автомобілем OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (3,0 о%) та рухався по ґрунтовій лісовій дорозі в районі Урочища «Ківшар», в напрямку об`їзної дороги м.Охтирка, Сумської області. В цей час попереду нього, у попутному з ним напрямку рухався пішохід ОСОБА_6 , яка вигулювала свою собаку та помітивши автомобіль, який рухався, зійшла на узбіччя з метою не перешкоджати його руху. Водій ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог п.п.12.1,12.4 ПДР України, керуючи автомобілем OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу своєчасно зупинити транспортний засіб, маючи об`єктивну можливість за умов виконання вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України своєчасно виявивши небезпеку для руху у вигляді людини, яка знаходилася на узбіччі дороги, попередити зіткнення, не обравши безпечного інтервалу для об`їзду та не вживши заходів щодо зниження швидкості руху до повної зупинки транспортного засобу внаслідок власної протиправної недбалості, не забезпечив постійний контроль та безпечне керування автомобілем, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини та здійснив подальший наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого вона, згідно висновку судово-медичної експертизи № 267 від 08.08.2023 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крайового перелому голівки правої малогомілкової кістки. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ19/119-23/10677-ІТ від 24.08.2023 року, при обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ними. Він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_6 . В діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що від неї настали.

Своїми суспільно небезпечними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує, щиро розкаюється у вчиненному.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні пред`явленого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Крім того, суд ухвалив здійснити дослідження доказів в порядку ст.349 ч.3 КПК України в частині висновків експертиз на яких грунтується обвинувачення.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 04.08.2023 року за № СЕ-19/119-23/10485-ІТ на момент проведення огляду автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 технічних несправностей його робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини, методами, що наведені в дослідній частині не виявлено (а.с.52-59).

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ19/119-23/10677-ІТ від 24.08.2023 року, при обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України. Він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_6 . В діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.66-68).

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повністю визнав свою провину, добровільно відшкодував частково завдану шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При обранні покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше в порядку ст.89 КК України не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнав вину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, перебував у Збройних Силах України з лютого 2022 року, був призваний на військову службу за мобілізацією, за станом здоров`я виключений з військового обліку з 15 квітня 2023 року (а.с.48-51).

За наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який в скоєному щиро розкаявся, повністю визнав свою провину, характеризується за місцем проживання позитивно, частково добровільно відшкодував завдану шкоду, суд вважає можливим при призначенні основного покарання перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті за скоєний злочин, у вигляді штрафу, застосувавши ст. 69 КК України, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим враховуючи, що санкція статті за скоєний злочин передбачає додаткове покарання, злочин скоєно в стані алкогольного сп`яніння, слід застосувати додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на строк в межах санкції статті.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , власника транспортного засобу ОСОБА_8 , ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме просить стягнути з відповідача ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» майнову шкоду, пов`язану з витратами на лікування на загальну суму 6561,87 грн., а також просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 60000 грн., та стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. (а.с.70-72), який ОСОБА_3 визнав частково та зазначив, що ним добровільно сплачено потерпілій 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.69).

30.10.2023 року від ПрАТ Страхової компанії «ІНТЕР-ПОЛІС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, оскільки позивачкою до позовної заяви надано лише чеки, але не надано жодного медичного документу на підтвердження призначення саме таких ліків для лікування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначили серед іншого, що в порушення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілою не було надано страховику всіх належних документів для отримання страхового відшкодування та не надано транспортний засіб на огляд страховика. Проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечили. Також просили розподілити судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача 4000 грн.

Власник транспортного засобу ОСОБА_8 в добровільному порядку відшкодував 20000 грн. в рахунок моральної шкоди ОСОБА_6 .

Вирішуючи вказаний цивільний позов суд зазначає наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, за правилами ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до положень ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За правилами статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному, він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якої особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до постанови від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

На думку суду, та обставина, що потерпіла не звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, жодним чином не впливає на обов`язок цивільного відповідача виплатити потерпілій завдану шкоду, у зв`язку з чим суд відхиляє заперечення страхової компанії в цій частині, твердження представника страхової компанії про передчасність поданого позову є необґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної, або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_8 , який є власником автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 та ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 02.03.2023 року зареєстровано поліс № 213571035 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 03.03.2023 року по 02.03.2024 року включно та відповідно до умов якого сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю, здоров`ю на одного потерпілого становить 320 000 грн., сума страхового відшкодування заподіяна майну 160 000 грн., франшиза 0 грн. (а.с.21).

Згідно даних КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна района лікарня» від 26.09.2023 року за № 1872/4-1 ОСОБА_6 , в період з 28.06.2023 року по 27.07.2023 року знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря-ортопеда ОСОБА_9 та лікаря-невропатолога ОСОБА_10 консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих та дітей КПН ОМР «Охтирська ЦРЛ», зазначено перелік медикаментів, які були призначені потерпілій.

Потерпілою надано суду чеки на загальну суму в розмірі 6561,87 грн. у підтвердження витрат, понесених на лікування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 73-76).

Ретельно дослідивши надані чеки, суд не приймає до уваги чек на суму 277,59 грн. від 17.07.2023 року, оскільки в ньому не зазначено, на що саме витрачені вказані кошти, а також суд не приймає до уваги чек від 17.07.2023 року на суму 920 грн. бензин автомобільний, оскільки, не доведено, на які саме цілі він витрачений.

Розмір витрат в сумі 5364,28 грн. позивачкою документально підтверджений, ліки зазначені у квитанціях придбані за призначенням лікаря, а тому вказану суму необхідно стягнути з ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_6 , відмовивши в іншій частині вимог за необґрунтованістю.

Що стосується цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Потерпілою заявлено вимогу до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в солідарному порядку про стягнення моральної шкоди в розмірі 60000 грн.

Згідно частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 26-1 Закону №1961-IV визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність водія в момент ДТП була застрахована ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Отже, належним відповідачем щодо відшкодування моральної шкоди в межах 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в даному випадку є ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», оскільки відшкодування шкоди цивільним відповідачем можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961- IV) що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого складає: шкоду завдану життю/здоров`ю 320000 грн., 5% складає 16000 грн., що підлягало б стягненню зі страхової компанії.

Разом з тим, потерпілою не було заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди до страхової компанії як належного відповідача.

Крім того, позивачкою заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 , як власника автомобіля OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , однак останній не є належним відповідачем в даному випадку, оскільки не є особою, яка заподіяла шкоду. Вказане твердження узгоджується з положенням ст. 1187 ЦК України, а також з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у справі № 456/881/17 від 05.08.2020 року.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не здійснює заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, оскільки позивачкою не заявлено вимоги до страхової компанії, відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого та ОСОБА_8 коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд зазначає, що власник транспортного засобу ОСОБА_8 відшкодував потерпілій 20000 грн. за моральну шкоду, про що в судовому засіданні ОСОБА_6 подала письмову розписку, а також про це підтвердив ОСОБА_8 . Крім того, суд враховує, як вже зазначалося, що і ОСОБА_3 в добровільному порядку відшкодував 3000 грн. за моральну шкоду, а отже в загальному потерпілій відшкодовано моральну шкоду в сумі 23000 грн.

Представник ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» у відзиві на позовну заяву просив у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з позивачки витрати в розмірі 4000 грн., однак в порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надав суду доказів понесення відповідачем таких витрат, тому в задоволенні стягнення витрат необхідно відмовити.

Слід зазначити, що представник цивільного позивача в судовому засіданні заявляв про виключення відповідачем із цивільного позову ОСОБА_8 , який відшкодував 20000 грн., однак, норми КПК та ЦПК України не передбачають виключення відповідача, а інших заяв не надходило.

Щодо витрат на правову допомогу, понесену ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. Водночас, у ч. 1 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат потерпілого на залучення представника.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги від 13.07.2023 року(а.с.33), квитанція на оплату послуг в розмірі 8000 грн. (а.с.79), акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором від 19.09.2023 року (а.с.80).

Таким чином, враховуючи витрачений адвокатом час на участь у судових засіданнях, підготовку та складання цивільного позову, складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан обвинуваченого, критерію розумності, справедливості, обсягу наданих кваліфікованих послуг адвоката, суд вважає стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 розмір витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., що буде достатнім, справедливим і пропорційним в данному випадку.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, прокурором клопотання не заявлялося.

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за проведення експертиз відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі ст. 174 ч. 4 КПК України, підлягає вирішенню питання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374,395 КПК України суд , -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання по цьому закону, із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовільнити частково.

Стягнути з ПрАТ Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (код ЄРДПОУ 19350062) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) майнову шкоду в розмірі 5364,28 грн.

В іншій частині цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Речовий доказ: автомобіль марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору , номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 2012, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_5 , виданого 27.07.2012 року, власник ОСОБА_8 , який переданий на зберігання ОСОБА_8 вважати повернутим власнику, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду від 11.08.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави процесуальні витрати в сумі 6692 грн.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_1