Номер провадження 1-кп/754/167/23
Справа№754/9154/22
Вирок

Іменем України

13 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia), обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000671 від 09.03.2017 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Сімферополь АР Крим, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

за участю сторони обвинувачення: - прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту: - захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, вчинила державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої вона, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнула: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Наказом прокурора АР Крим ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора Джанкойської міжрайонної прокуратури Автономної Республіки Крим. Наказом Генерального прокурора України від 18.08.2011 № 1130-к їй присвоєно класний чин - юрист 1 класу.

У березні 2014 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 перебуваючи на посаді прокурора АР Крим, за допомогою невстановлених слідством осіб, запропонувала ОСОБА_3 перейти та продовжити працювати в незаконно створеній так званій «прокуратурі Республіки Крим», яка увійшла до складу прокуратури РФ та виконувати лише розпорядження і накази, які видані нею.

У свою чергу ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим будучи громадянином України, прокурором Джанкойської міжрайонної прокуратури Автономної Республіки Крим, проживаючи на території Автономної Республіки Крим, з метою, становлення на окупованій території органів прокуратури іноземної держави, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_6 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації, погодилася на призначення її до незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, виконуючи вказівки і розпорядження незаконних так званих керівників зазначеної «прокуратури».

Зокрема, у березні 2014 року, маючи на меті сприяти представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України,

ОСОБА_3 вчиняла активні дії у створенні незаконної прокуратури Республіки Крим Російської Федерації та її територіальних підрозділів на території України, які полягали у виконанні незаконних розпоряджень та наказів, наданих ОСОБА_6 , а у подальшому продовжила здійснювати свою трудову діяльності у складі незаконно створеної так званої «прокуратури Республіки Крим», яка увійшла до складу прокуратури Російської Федерації без підпорядкування Генеральній прокуратурі України.

Крім того, указом президента РФ № 111 від 11.03.2016 ОСОБА_3 призначена суддею Красногвардійського районного суду Республіки Крим.

Перебуваючи на посаді судді Красногвардійського районного суду Республіки Крим ОСОБА_3 ухвалила рішення про визнання винним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АР Крим, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.3 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ (пропаганда або публічна демонстрація нацистської атрибутики чи символіки) та призначила покарання у виді арешту на 2 доби.

Створення та діяльність на території України правоохоронного органу іноземної держави призвели до посилення окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконних органів та злочинної організації на чолі з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури Російської Федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 08.04.2014 № 1183-VІІ), тобто умисне діяння, вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Відповідно до ухвали суду від 19.06.2023 вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 , а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої, остання показань суду не надавала, при цьому заяв, заперечень чи клопотань на адресу суду також не подавала.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора) та суду, направлених їй повідомлень з приводу її прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від правосуддя держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах даного провадження, наступні фактичні обставини.

Тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доведення.

Так, Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від №261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року №296/2014дія цієї Постанови Верховної РадиАР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Крім того, Верховною Радою України 21 квітня 2015 року прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України (т. 4 а. 168-174).

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Судом в інтересах даного кримінального провадження ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази з тим, щоб дослідити зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченої безпосередньо в контексті висунутого їй обвинувачення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 08.04.2014 № 1183-VІІ), стороною обвинувачення надано і досліджені судом такі докази:

- протокол огляду Інтернет-видань від 15.04.2015 з додатком, відповідно до якого старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадян або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України проведено огляд інформації, яка міститься на Інтернет-сайтах, щодо діяльності колишнього співробітника прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 . Проведеним оглядом виявлено, що на інформаційному порталі «Судебные и нормативные акты РФ. Суды общей юрисдикции» міститься стаття під назвою «Приговор № 1-444/2014 1-56/2015 1-56/2016 (1-444/2014) от 5 февраля 2015 г. с участием прокурора - ОСОБА_10 ». Під час огляду здійснено фотографування першої сторінки вироку та її друк;

- копія листа Генеральної прокуратури України від 28.08.2017 № 11/1/1-1005вих-17, згідно якого наказом Генерального прокурора України від 1 грудня 2014 року № 13дк прокурора Джанкойської міжрайонної прокуратури Автономної Республіки Крим юриста 1 класу ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину за порушення «Присяги працівника прокуратури»;

- копія листа Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 15.09.2017 № 7110/02.1-01-09.1, згідно якого за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено такі актові записи: про шлюб № 462, складений 24 листопада 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Джанкойського міськрайонного управління юстиції в Автономній Республіці Крим на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та Лось (після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м. Сімферополя Автономної Республіки Крим;

- протокол огляду відкритих інтернет-ресурсів від 29.10.2019 з додатком, відповідно до якого слідчим першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі проведено огляд інформації, яка міститься на інтернет-сайтах щодо діяльності колишнього співробітника прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 . Проведеним оглядом виявлено, що на інформаційному порталі «Судебные и нормативные акты РФ. Суды общей юрисдикции» міститься стаття під назвою «Решение № 2-313/2019 2-313/2019-М-113/2019 М-113/2019 от 19 апреля 2019 г. по делу № 2-313/2019 с участием судьи - ОСОБА_10 ». Під час огляду здійснено фотографування першої сторінки рішення та її друк;

- лист Управління СБУ у Львівській області від 21.09.2022 № 62/2/1-2191нт з додатками, згідно якого підтверджено факт наявності у громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сімферополя АР Крим, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянства російської федерації, зокрема, наявність у ОСОБА_3 паспорта громадянки російської федерації серії НОМЕР_1 , виданого 02.04.2014, а також паспорта громадянки російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданого 20.02.2015;

- лист Управління СБУ у Львівській області від 20.09.2022 № 62/2/1-2144нт з додатками згідно якого надано інформацію, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено до бази «Миротворець», копію указа президента російської федерації від 11.03.2016 № 111 згідно якої ОСОБА_3 призначено на посаду «судді» такзваного «красногвардійського районного суду», а також формацію про те, що 22 березня 2022 року ГО «Кримська солідарність» опублікувала інформацію про проведення обшуку в будинку кримськотатарського активіста громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За даними організації, «суддя» ОСОБА_13 визнала З.Смедляєва «винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.3 кодексу про адміністративні правопорушення рф (пропаганда або публічна демонстрація нацистської атрибутики чи символіки)». Зазначені дані також опубліковані українським інформаційним агентством « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

- копія «Указа о назначении судей федеральних судов и о представителях президента российской федерации в квалификационных коллегиях судей субьектов российской федерации» № 111 від 11.03.2016, згідно якого виявлено відомості про призначення ОСОБА_3 на посаду «судьи Красногвардейского районного суда»;

- лист Головного управління Служби безпеки України в Автномній Республіці Крим від 12.07.2023 № 76/4/28-711, згідно якого діючий суддя судової гілки влади рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час перебуває на ТОТУ АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності та здійснює правосуддя іменем рф у незаконному т.зв. «Красногвардейском районном суде Республики Крым». Останнє відоме місце проживання вказаної особи: АДРЕСА_1 . На виконання постанови слідчого Генеральної прокуратури України, 29.08.2017 стосовно ОСОБА_3 заведено оперативно-розшукову справу № 8. Згідно обліку МВС України, ОСОБА_3 з 29.08.2017 перебуває в розшуку та переховується від органів влади, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України;

- роздруківки судових рішень «Красногвардейского районного суда Республики Крым» іменем російської федерації, під головуванням судді ОСОБА_3 , яка здійснювала «правосуддя» на підставі законодавства РФ від 24.11.2016, 01.03.2017, 24.09.2018, 09.08.2019, 06.07.2020.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема, ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Статтями 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Таким чином, ОСОБА_3 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України та залишається громадянкою України по теперішній час, незалежно від місця її проживання, а фактичне набуття ОСОБА_3 громадянства РФ не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянином України.

Так, з досліджених доказів судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 , будучи прокурором Джанкойської міжрайонної прокуратури Автономної Республіки Крим юристом 1 класу, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань, починаючи з березня 2014 року не склала своїх повноважень прокурора та не вчинила жодних дій для звільнення її з посади прокурора.

У подальшому, ОСОБА_3 взяла участь у конкурсі на зайняття посади судді незаконно створеного окупаційною владою «Красногвардейского районного суда», процедура якого передбачає у тому числі набуття громадянства Російської Федерації та в подальшому здійснювала конкретні дії на цій посаді.

У той же час, вибір ОСОБА_3 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається, ані судом, ані органом досудового розслідування, як підстава для кримінального переслідування.

Досліджені судом докази свідчать про те, що ініціювання припинення повноважень ОСОБА_3 , як прокурора Джанкойської міжрайонної прокуратури Автономної Республіки Крим юриста 1 класу, відбулось саме внаслідок порушення нею законодавства України, що у сукупності з дослідженими доказами доводить, що остання вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

З наданих доказів убачається, що ОСОБА_3 , обіймаючи посаду судді «Красногвардейского районного суда» на окупованій території АР Крим, здійснювала «правосуддя» на підставі законодавства російської федерації та ухвалювала рішення у справах, де сторонами провадження були громадяни України, що у сукупністю з дослідженими вище доказами свідчить про те, що обвинувачена надавала допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинила шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Здійснення ОСОБА_3 конкретних дій від імені Російської Федерації свідчить, що обвинувачена забезпечувала становлення та зміцнення окупаційної влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК, у межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та у сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, поза розумним сумнівом.

Вчинений обвинуваченою злочин має триваючий характер і не закінчився станом на 31 жовтня 2014 року - дата набрання чинності Законом України № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року.

Виходячи з зазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразились у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року).

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, її ставлення до вчиненого, а також дані про її особу, яка раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), оскільки саме таке основне покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нового злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченої, яка на час вчинення нею злочину мала високий статус носія судової влади, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді конфіскації всього належного їй майна.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 323, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) та призначити покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрахувати із моменту фактичного затримання у порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченої та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Головуючий: ОСОБА_1