490/6598/23 21.12.2023
н/п 1-кс/490/7717/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6598/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував на посаді помічника гранатометника 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 з дислокацією в населеному пункті Перевальне) зс рф,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, за наступних обставин.

Так, з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до Спільної статті 2 Женевських конвенцій 1949 року та ч. 3 ст. 1 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року (далі ДП 1), вказані міжнародно-правові акти регулюють правовідносини у рамках міжнародних збройних конфліктів.

Також, відповідно до Спільної статті 2 Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р., ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни 1949 року (далі Четверта Женевська конвенція), особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ст. 31 Конвенції, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Крім того, ст. 32 Конвенції визначає, що високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

У ст. 147 Конвенції зазначається, що серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Відповідно до підпункту 2 пункту а частини 2 ст. 75 ДП 1, катування усіх видів фізичні чи психологічні є забороненими в будь-який час і в будь-якому місці.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

За результатами військових дій, в період з 4 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року військовослужбовці ЗС РФ, у тому числі: 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), здійснювали незаконну окупацію АДРЕСА_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час окупації села Новокиївка Миколаївського району Миколаївської області вищевказані військовослужбовці ЗС РФ, вирішили налагодити зв`язок з лояльно налаштованими місцевими жителями для отримання інформації щодо представників територіальної оборони України, учасників підпільного опору України, колишніх військовослужбовців Збройних Сил України, учасників Антитерористичної операції та операції Об?єднаних сил, співробітників правоохоронних органів та осіб, які мають проукраїнські погляди з числа мешканців села Новокиївка, які могли б організувати рух опору військовій агресії ЗС РФ.

У складі 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ) якнайменше у період з червня по серпень 2022 року проходив військову службу на посаді стрілка помічника гранатометника ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , який усвідомлював здійснення РФ широкомасштабного збройного вторгнення на територію України та окупацію частини території України, а також існування збройного міжнародного конфлікту, оскільки у складі збройних формувань РФ перетнув державний кордон з Україною та перебував на окупованій території України, у тому числі на території села Новокиївка Миколаївського району Миколаївської областіпід час окупації зазначеного населеного пункту. Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 (далі ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебував на посаді фельдшера 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ) ЗС РФ та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), з метою отримання будь-якої інформації, у тому числі щодо представників територіальної оборони України, учасників підпільного опору України, колишніх військовослужбовців Збройних Сил України, учасників Антитерористичної операції та операції Об?єднаних сил, співробітників правоохоронних органів та осіб, які мають проукраїнські погляди та могли б організувати рух опору військовій агресії ЗС РФ, налагодили особистий контакт з місцевим жителем окупованого села Новокиївка Шевченківської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі ОСОБА_8 ).

В липні 2022 року (більш точної дати та час в ході досудового розслідування не встановлено) через нестачу водозабезпечення невстановлені військовослужбовці зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти, 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ) ЗС РФ підшукали на території приватного домоволодіння, розташованого в с. Новокиївка Миколаївського району Миколаївської області точку для водозабору, облаштовану водяним насосом, яку планували використовувати для видобування води для власних потреб.

Про це стало відомо місцевому мешканцю с. Новокиївка Миколаївського району Миколаївської області ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який разом з односельцями ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з метою перешкоджання забезпеченню потреб у воді окупаційних військових підрозділів РФ демонтував та сховав вказаний водяний насос за місцем свого проживання на території с. Новокиївка Миколаївського району Миколаївської області.

В подальшому, задля відшукання та набуття інформації про місцезнаходження водяного насосу, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 у групі з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), отримали від невстановленої особи, яка проживає у с. Новокиївка Миколаївського району Миколаївської області, список прізвищ та прізвиськ місцевих мешканців, серед яких було зазначено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (далі ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (далі ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (далі ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі ОСОБА_12 ), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (далі ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (далі ОСОБА_14 ), ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (далі ОСОБА_15 ), як можливо причетних до переховування водяного насосу. Проте, не будучи обізнаними щодо адрес проживання наведених у списку осіб, військовослужбовці ЗС РФ не були спроможні самостійно встановити їх місцеперебування.

У денний час доби у липні 2022 року (більш точної дати та час в ході досудового розслідування не встановлено) військовослужбовці ЗС РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діючи спільно з іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, маючи умисел направлений на отримання інформації від місцевих мешканців с. Новокиївка про місце перебування викраденого насосу, у тому числі і шляхом незаконного затримання та застосування до них фізичного та психічного насильства, тортур або іншого нелюдського поводження, що, з огляду на статус військовослужбовців ЗС РФ, як сторони військового конфлікту міжнародного характеру є порушеннями загальноприйнятих правил та звичаїв ведення війни, прибули за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , з яким раніше налагодили дружні стосунки, з метою отримання інформації про місце проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

ОСОБА_8 перебуваючи у вказаному місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що перед ним перебувають військові ЗС РФ, усвідомлюючи, що останні, мають намір отримати необхідну їм інформацію шляхом незаконного затримання та застосування до місцевих мешканців с. Новокиївка фізичного та психічного насильства, тортур або іншого нелюдського поводження, що, з огляду на статус військовослужбовців ЗС РФ, як сторони військового конфлікту міжнародного характеру, є порушеннями загальноприйнятих правил та звичаїв ведення війни, з метою отримання для себе будь-яких преференцій з боку окупаційних військ РФ (безперешкодне пересування через блокпости ЗС РФ, здійснення власної підприємницької діяльності тощо) запропонував військовослужбовцям ЗС РФ свою допомогу у відшуканні та затриманні місцевих мешканців с. Новокиївка, вказаних у списку, як осіб причетних до переховування водяного насосу.

Далі, військовослужбовці ЗС РФ, серед яких були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реалізуючи умисел направлений на порушення законів та звичаїв війни, перебуваючи у форменому одязі ЗС РФ зі зброєю в руках, у тому числі автоматичною, за пособництва ОСОБА_8 , який запросив до свого домоволодіння ОСОБА_10 , незаконно затримали останнього.

У подальшому військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), переслідуючи спільний умисел направлений на відшукання та затримання місцевих мешканців с. Новокиївка, вказаних у списку, як осіб причетних до переховування водяного насосу, з подальшим їх незаконним ув`язненням та встановленням необхідної їм інформації, запропонували ОСОБА_8 вказати місце проживання ОСОБА_15 , на що останній погодився.

Керуючи військовим вантажним автомобілем ОСОБА_6 разом з ОСОБА_16 та іншими військовослужбовцями ЗС РФ, рухаючись за автомобілем марки «Москвич» під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого перебували незаконно затриманий ОСОБА_10 та один з невстановлених військовослужбовців ЗС РФ, прослідував до будинку АДРЕСА_2 , де незаконно затримав ОСОБА_15 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи узгоджено з ОСОБА_8 та за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), керуючи військовим вантажним автомобілем, прослідував за автомобілем марки «Москвич» під керуванням ОСОБА_8 , який разом із невстановленою особою зі складу зазначених військовослужбовців ЗС РФ та нелегально ув`язненими ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в салоні автомобіля, під?їхав до будинку АДРЕСА_2 та, таким чином, вказав на місце проживання ОСОБА_9

ОСОБА_9 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які також перебували у дворі домоволодіння за вказаною адресою було незаконно затримано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, що супроводжували ОСОБА_8 .

Після цього, керуючи військовим вантажним автомобілем ОСОБА_6 разом з ОСОБА_16 та іншими військовослужбовцями ЗС РФ, рухаючись за автомобілем марки «Москвич» під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого на задньому пасажирському сидінні перебували нелегально ув?язнені ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та на передньому пасажирському сидінні один з невстановлених військовослужбовців ЗС РФ, прибув до відкритої ділянки місцевості, розташованої за межами АДРЕСА_2 неподалік від сільського кладовища з географічними координатами (46.85938 та 32.49489).

Нелегально ув`язненим ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 військовослужбовці ЗС РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші невстановлені на даний час військовослужбовці ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), переслідуючи мету отримання необхідної їм інформації шляхом застосування до місцевих мешканців с. Новокиївка фізичного та психічного насильства, тортур або іншого нелюдського поводження, що, з огляду на статус військовослужбовців ЗС РФ, як сторони військового конфлікту міжнародного характеру, є порушеннями загальноприйнятих правил та звичаїв ведення війни, наказали вийти з автомобіля ОСОБА_8 та вишикуватись у балці.

Один з вищевказаних невстановлених військовослужбовців ЗС РФ наказав ОСОБА_9 у супроводі двох інших військовослужбовців ЗС РФ на вантажному автомобілі, під керуванням ОСОБА_6 , привезти до балки ОСОБА_13 . Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_9 , якому відома адреса проживання ОСОБА_13 , був змушений підкоритись наказу. Таким чином військовослужбовцем ЗС РФ ОСОБА_6 разом з іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, незаконно затримано ОСОБА_13 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та разом з ОСОБА_9 доставлено до місця перебування інших нелегально ув?язнених.

У той же час ОСОБА_8 добровільно, переслідуючи мету надання допомоги невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), серед яких були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у відшуканні та нелегальному ув`язненні місцевих мешканців с. Новокиївка, вказаних у списку, як осіб причетних до переховування водяного насосу, керуючи власним автомобілем марки «Москвич» разом із одним з невстановлених військовослужбовців ЗС РФ та нелегально ув`язненим ОСОБА_14 , які перебували в салоні автомобіля, під?їхав до будинку АДРЕСА_2 , де невстановленою особою зі складу зазначених військовослужбовців ЗС РФ незаконно затримано ОСОБА_11 . На своєму автомобілі ОСОБА_8 доставив ОСОБА_11 до відкритої ділянки місцевості, розташованої за межами с. Новокиївка неподалік від сільського кладовища, де на той час під контролем військовослужбовців ЗС РФ, серед яких були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебували нелегально ув`язнені ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Перебуваючи на зазначеній відкритій ділянці місцевості, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 спільно та за попередньою змовою з військовослужбовцем ЗС РФ ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), з метою отримання інформації про місцезнаходження водяного насосу, який їм був необхідний для забезпечення власних потреб у воді, у порушення Спільної ст. 2 Женевських конвенцій 1949 року, приписів ст. ст. 4, 31-32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ч. 3 ст. 1, п. п. 2 п. а ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу I до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року, вчинив насилля над життям, здоров`ям, фізичним та психічним станом осіб, з числа місцевих мешканців с. Новокиївка, що супроводжувалось нанесенням, у тому числі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 побоїв та тілесних ушкоджень, погрозами щодо позбавлення їх життя. При цьому, ОСОБА_6 із застосуванням власної автоматичної зброї, переслідуючи мету залякування потерпілих цивільних осіб, здійснив декілька пострілів чергами біля ніг вказаних осіб, що сприймалося потерпілими, як психологічний тиск та реальна загроза життю. Крім того, інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, переслідуючи мету залякування присутніх цивільних осіб імітували розстріл ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , що сприймалось ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 як психологічний тиск та загроза їх життю та здоров`ю.

Таким чином військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, у тому числі зі складу військовослужбовців 108-го гвардійського десантно-штурмового полку 7-ої десантно-штурмової дивізії (військова частина НОМЕР_3 , із дислокацією н.п. Новоросійськ, РФ) та 1-ї мотострілкової роти 1-го мотострілкового батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони (військова частина НОМЕР_2 із дислокацією н.п. Перевальне, РФ), своїми умисними діями, які виразились у нелегальному ув`язненні (іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) із заподіянням фізичних (побоїв та тілесних ушкоджень)та психологічних страждань (погроза вбивством) потерпілим, здійснюючи катування (жорстоке поводження з цивільним населенням) потерпілих з метою отримання інформації на користь окупаційних військ, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушив вимоги Спільної статті 2 Женевських конвенцій 1949 року, приписів ст. ст. 4, 31-32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ч. 3 ст. 1, п. п. 2 п. а ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу I до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року.

Дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України як жорстоке поводження з цивільним населенням та інше порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на яких видана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинений злочин, враховуючи відсутність в Україні будь-яких соціальних зв`язків та можливість безперешкодно залишити територію України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, в рамках досудового розслідування вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх встановлення та притягнення до відповідальності, тобто перебуваючи на волі останній може сприяти будь-яким чином особам, які у групі з ним вчинили кримінальне правопорушення, ухиленню від притягнення їх до кримінальної відповідальності, крім тогопідозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗС РФ та приймає участь у збройному конфлікті у складі військових формувань країни-агресора рф, у зв?язку з чим виконуючи завдання представників військового командування чи на власний розсуд може вчиняти дії з метою закінчення свого злочинного умислу або вчинити інші порушення законів і звичаїв війни, за які нормами міжнародного гуманітарного права та національного законодавства України передбачено кримінальну відповідальність, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

20.10.2023 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомленняв порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_6 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 24.10.2023, 26.10.2023, 28.10.2023 рокудо слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_6 , на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 07.11.2023 р. ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Матеріалами клопотання підтверджується що на даний час ОСОБА_6 продовжує перебувати на тимчасово окупованій ЗС РФ території України (Херсонська область), у зв`язку з чим забезпечити явку останнього для участі у слідчих діях не виявляється за можливе.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 28.02.2023 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюваних у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, підтверджується даними:

-протоколів допиту від 03.03.2023 потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , від 08.03.2023 потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ;

-відповіді на запит слідчого від ОУВ «Херсон» за № 3001 від 17.08.2023 та Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України за № 17/7/4-2277нт від 21.08.2023;

-інформації відділу кримінального аналізу ГУНП в Миколаївській області на виконання доручення слідчого № 1279/15-2023 від 25.07.2023;

-протоколів за результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2023 за участю потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , від 28.08.2023 за участю потерпілого ОСОБА_13 , від 29.08.2023 за участю потерпілого ОСОБА_12 , від 21.11.2023 за участю потерпілого ОСОБА_10 .

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність даних для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинений злочин, враховуючи відсутність в Україні будь-яких соціальних зв`язків та можливість безперешкодно залишити територію України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, в рамках досудового розслідування вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх встановлення та притягнення до відповідальності, тобто перебуваючи на волі останній може сприяти будь-яким чином особам, які у групі з ним вчинили кримінальне правопорушення, ухиленню від притягнення їх до кримінальної відповідальності, крім тогопідозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗС РФ та приймає участь у збройному конфлікті у складі військових формувань країни-агресора рф, у зв?язку з чим виконуючи завдання представників військового командування чи на власний розсуд може вчиняти дії з метою закінчення свого злочинного умислу або вчинити інші порушення законів і звичаїв війни, за які нормами міжнародного гуманітарного права та національного законодавства України передбачено кримінальну відповідальність, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України.

Підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Між тим безпідставним є твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 відносно якої необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню, проте, без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1