УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 757/55259/17-к

Провадження № 51 - 6218 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 серпня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року залишено без розгляду заяву засудженого ОСОБА_4 про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу місцевого суду на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просять скасувати вищевказані судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 424 ч. 2 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені у касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, якою залишено без розгляду заяву засудженого ОСОБА_4 про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи відповідно до зазначених вимог закону не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Що стосується оскаржуваної ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті провадження, то зазначене рішення є предметом перегляду суду касаційної інстанції, однак суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року прийнято на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України, яка передбачає, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

За приписами ст. 399 ч. 4 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 392 КПКУкраїни в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як убачається зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 25 серпня 2023 року, засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, якою було залишено без розгляду його заяву про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи в порядку ст. 528 КПК України.

При цьому процесуальним законом не передбачений порядок апеляційного оскарження судових рішень, ухвалених під час здійснення провадження по відновленню втрачених матеріалів кримінального провадженнявідповідно до положень Розділу VII КПК України.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження тих судових рішень, які прямо не передбачені нормами КПК України, то вони не ґрунтуються на законі.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні та не суперечать вимозі імперативності.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення, окреме оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.

В структурі кримінального процесу провадження з відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження відноситься до додаткових, таких, що мають допоміжний до основного провадження характер.

Крім того, згідно позиції Конституційного Суду України, обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий п.п. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Крім того, рішення судів першої та апеляційної інстанції не перешкоджають подальшому провадженню та зверненню засудженого ОСОБА_4 або в його інтересах захисника ОСОБА_5 до суду з відповідною заявою про відновлення матеріалів кримінального провадження з дотриманням вимог розділу VII КПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, оскільки засуджений ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку судове рішення, яке оскарженню не підлягає, а тому Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданої до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 серпня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3