В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(НА ПІДСТАВІ УГОДИ ПРО ВИЗНАННЯ ВИНУВАТОСТІ)

11 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з повною середньо-технічною освітою, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця номера обслуги другого десантно-штурмового відділення третьої десантно-штурмового взводу сьомої десантно-штурмової роти другого десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , не судимого,

укладену 11 січня 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , про визнання останнім винуватості за ч. 4 ст. 402 КК України та погодження на призначення покарання за ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , який на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 09.05.2023 року призначений на посаду стрільця номера обслуги другого десантно-штурмового відділення третьої десантно-штурмового взводу сьомої десантно-штурмової роти другого десантно-штурмового батальйону, в умовах воєнного стану, який введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, строк дії якого продовжений та діє до теперішнього часу, всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та виконувати накази начальника, 22 жовтня 2023 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , у відсутність поважних причин відкрито відмовився виконувати наказ, а саме: бойове розпорядження заступника командира другого десантно-штурмового батальйону ОСОБА_6 щодо зайняття оборонних позицій та проведення штурмових дій.

11 січня 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , про визнання останнім винуватості за ч. 4 ст. 402 КК України та погодження на призначення покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідно до якої:

- підозрюваний беззастережно визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті та в цій угоді, щиро кається і обіцяє сприяти розкриттю злочину;

- підозрюваний в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронним органам про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України; домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, між сторонами угоди не відбувалося;

- сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України з застосуванням положень ст.ст. 62, 69 КК України щодо призначення більш м`якого, не зазначеного в санкції частини 4 ст. 402 КК України, покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на два роки.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, а також наслідків невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні сторони просять про затвердження угоди.

Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. ст. 471, 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Законом про кримінальну відповідальність, наявні підстави для застосування положень ст.ст. 62, 69 КК України про призначення покарання, більш м`якого, ніж зазначене в санкції частини статті обвинувачення.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє:

- що він має право на судовий розгляді, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про допит свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

- наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України;

- характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

- вид покарання, а також зміст обов`язків, які приймає на себе обвинувачений щодо відрахування щомісячного відрахування коштів у дохід держави.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених правил закону при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вперше вчинив злочин, що є тяжким в розумінні ст. 12 КК України.

Разом з цим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину, добровільно з`явився із зізнанням.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, відсутність обтяжуючих покарання обставин, задовільні відомості про особу винуватого, який позитивно характеризується за місцем служби, відсутність у нього хворобливих звичок, що становлять небезпеку для суспільства, дають підстави у відповідності до ст.ст. 62, 69 КК України для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі, а також для заміни покарання у вигляді позбавлення волі триманням в дисциплінарному батальйоні строком на два роки, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими є не лише кара, а й виправлення винного.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази та процесуальні витрати суду не надано.

Питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у виді застави повинні бути вирішені у відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених колітів / доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 53 680 грн., які були сплачені ОСОБА_4 за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 08 грудня 2023 року на рахунок депозитний рахунок Державної казначейської служби України та обвинуваченого ОСОБА_4 було звільнено з-під варти.

Відповідно до п. п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2012 р. № 15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), в якому міститься рішення про повернення застави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 203 КПК України).

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012року № 15(у редакції постанови КМУ від 18.01.2012 року № 27), та змінами, що вносяться до вказаного порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.

Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства (пункти 7-8).

Отже, враховуючи, що запобіжний захід до вступу вироку у законну силу у виді застави залишений без змін, застава не була звернена в дохід держави в порядку ч. 8 ст. 182 КПК України та не підлягає зверненню на виконання цього вироку в частині майнових стягнень, сума застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості за ч. 4 ст. 402 КК України, укладену 11 січня 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді у виді двох років позбавлення волі.

Зарахувати до призначеного судом покарання період попереденього тримання обвинуваченого з 22 жовтня 2023 року по 8 грудня 2023 року включно.

У відповідності до ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді позбавлення волі покаранням у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на два роки.

Запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили не змінювати.

Після набрання вироком законної сили повернути застоводавцу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму застави у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, яка була внесена на депозитний рахунок Державної казначейської служби України ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду від 6 грудня 2023 року (336/12040/23), згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 08 грудня 2023 року.

На вирок може бути подано апеляцію до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1