Справа № 405/2897/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001971 від 01.12.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кропивницький, українки, громадянки України, із неповною вищою освітою, студентки 5-го курсу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова за спеціальністю «Стоматологія», незаміжньої, не маючої утриманців, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:

30.11.2021 близько 21:00 год. ОСОБА_7 знаходилася у приміщенні свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час знаходилась раніше їй знайома малолітня ОСОБА_5 .

На ґрунті виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виникла конфліктна ситуація, внаслідок якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 наблизилась до малолітньої ОСОБА_5 та схвативши лівою рукою за підборіддя нанесла їй 2 удари долонею правої руки в область правої і лівої щоки. В подальшому ОСОБА_7 наказала потерпілій ОСОБА_5 стати на коліна та продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись за спиною у потерпілої, взяла в праву руку кухонний ніж та нанесла один вертикальний поріз зверху вниз на поверхні спини ОСОБА_5 та один поріз на спині зверху вниз зліва на право, після чого посипала вказані порізи сіллю, яку втоптала ногою.

Далі, продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 сказала потерпілій ОСОБА_5 підвестись, після чого вдарила кулаком руки в область живота та, не зупинившись на цьому, почала тиснути великим пальцем правої руки в ліве око потерпілої.

Тим самим, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинила потерпілій тілесні ушкодження у виді ран (2) в ділянці спини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Діяння ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_4 надана заява про відмову від звинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, вказала, що претензій будь-якого характеру до обвинуваченої вони не мають, шкода відшкодована.

Прокурор не заперечила проти закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відмовою законного представника потерпілої від звинувачення.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 не заперечили щодо закриття провадження по справі, відповідно до положень ст.284 КПК України.

Положеннями ч.4 ст.26 КПК України визначено, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частина 1 ст.477 КПК України вказує, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 /умисне легке тілесне ушкодження/ КК України.

Таким чином, з аналізу наведеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1.ст.125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, яке за формою є приватним обвинуваченням.

Враховуючи заяву законного представника потерпілої про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд вважає за можливе закрити провадження по даній справі.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_5 та її законний представник ОСОБА_4 не мають до обвинуваченої ОСОБА_7 претензій будь-якого характеру, з урахуванням положень ч. 5 ст. 128 КПК України та п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає без розгляду.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку наявних судових витрат або заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великою Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц де зазначено, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на залучення експертів, виключно обвинувальним вироком.

З огляду на викладене враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрито, а також вимоги ст.126 КПК та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) суд вважає, що витрати за проведення судово-експертних досліджень в сумі 9816,04 грн. підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_7 .

Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.284, 369, 371-372 КПК України, суд,

постановив:

Кримінальне провадження №0001971 від 01.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою законного представника потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувався.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування на користь ОСОБА_4 , яка є законним представником цивільного позивача ОСОБА_5 , завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 175 500 грн. залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати в сумі 9816,04 (дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять гривень чотири копійки) гривень.

Речові докази:

2 фотознімки, де зображена неповнолітня ОСОБА_5 , - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження;

блокнот із замком та зошит, що передані на зберігання ОСОБА_7 , - залишити останній як їй належні.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_10