ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисниці ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , подану на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України ОСОБА_7 до 04 березня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001500 від 25 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 маючи судимість на підставі вироку Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12.04.2002 року за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин , їх аналогів та прекурсорів 25 вересня 2023 року близько 11 години 20 хвилин, знаходячись за адресою: м.Дніпро, вул..Правобережна, 36, яка є прилеглою до зовнішнього периметру ДУ «ДВК (№89)», яка розташована за адресою: м.Дніпро, вул..Данила Галицького, буд.1А, зберігаючи при собі згорток із наркотичним засобом «метадон» та сильнодіючим лікарським засобом «дифенгідрамін (димедрол)», маючи намір перекинути його через зовнішню огорожу на територію виправної колонії для передачі іншим особам, був зупинений співробітниками оперативного відділу ДУ «ДВК (№89)». В подальшому ОСОБА_7 в присутності двох понятих, добровільно, самостійно видав з лівої передньої кишені джинсових штанів сірого кольору згорток прозорого пакету в кількості три штуки, в якому знаходилось п`ять сліп-пакетів, в яких знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору. Відповідно до висновків експерта № СЕ-19/104-23/33517-НЗПРАП від 26 вересня 2023 року, № СЕ-19/104-23/33710-НЗПРАП від 29 вересня 2023 року та № СЕ-19/104-23/35508-НЗПРАП від 11 жовтня 2023 року вилучені у ОСОБА_7 речовини є наркотичним засобом «метадон» та сильнодіючим лікарським засобом «дифенгідрамін (димедрол)».

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.2 ст.307 КК України та ч.1 ст.321 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів та незаконне придбання і зберігання з метою збуту сильнодіючих лікарських засобів, відповідно.

Під час судового засідання ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України ОСОБА_7 до 24:00 години 04 березня 2024 року включно.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_6 про зменшення розміру застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що сукупність обставин і наслідки інкримінованих ОСОБА_7 умисних злочинів, віднесених ст. 12 КК України до тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим. Також судом взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, не працевлаштованим, який не має постійного заробітку.

Крім того, суд зазначив про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 107 360 грн., оскільки застава у меншому розмірі не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти реалізації ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Не погодившись із рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська захисниця ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу,я кою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави до мінімального розміру.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що наведені стороною обвинувачення ризики є недостатньо вагомими для застосування щодо її підзахисного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурором не доведено неможливості запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, пов`язаного із повною ізоляцією її підзахисного від суспільства.

Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 має дружину, неповнолітніх дітей, що свідчить по наявність у останнього тісних соціальних зв`язків. Також останній має місце проживання.

ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає. Захисниця наголошує на наявності у останнього в день вчинення кримінальних правопорушень гіпсу на правій кисті руки по лікоть, що виключає можливість перекиду наркотичних засобів ОСОБА_7 через зовнішню огорожу ДУ «ДВК (№89)» з метою збуту. Захисниця посилається на подане нею клопотання від 30.10.2023 року про витребування медичної документації її підзахисного, в задоволенні якого відмовлено у зв`язку з тим, що досудове слідство проводиться не за фактом нанесення тілесних ушкоджень.

Також захисниця наголошує, що при визначенні застави суддею не було враховано факту того, що її підзахисний фактично не зміг працевлаштуватися, оскільки він був звільнений з місць відбування покарання 15.09.22023 року, а 25.09.2023 року був затриманий в порядку ст.208 КПК України. Також судом не встановлено дійсний майновий стан як самого обвинуваченого, так і його сім`ї.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_6 підтримала доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просила про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо її підзахисного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшення розміру застави;

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належно повідомленими про дату та час судового розгляду, не з`ялився, прокурор про причини своєї неявки суд не повідомив, а захисницею ОСОБА_6 було подано заяву з проханням розглянути справу без участі її підзахисного у зв`язку з поганим самопочуттям останнього, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_8 , погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисниці про те, що її підзахисний має місце проживання не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Більше того, захисницею не надано доказів наявності у останнього місця проживання, не зазначена адреса такого місця проживання, що ставить під сумнів дані твердження сторони захисту.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України ОСОБА_7 до 04 березня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість зменшення розміру застосованої раніше до обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України ОСОБА_7 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. З урахуванням вищенаведеного визначений судом розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, враховуючи, що на час апеляційного перегляду справи обвинуваченим ОСОБА_7 застава є невиплаченою, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 107 360 гривень є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України ОСОБА_7 до 04 березня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4