Справа № 453/1721/21
№ провадження 1-кп/453/35/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ;

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

з участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

його захисника ОСОБА_5 ;

представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження №0000145 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криве, Стрийського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючим на посаді старости округу №1 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що причинило тривалий розлад здоров`я.

Так, обвинувачення яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, є наступним.

27.08.2021 року близько 18.00 год., ОСОБА_4 перебуваючи поблизу школи, що по вул. Івана Франка в с. Криве, Стрийського району, Львівської області, під час конфлікту, який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , розуміючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, вирвавши із рук ОСОБА_6 дерев`яну палицю та тримаючи її в правій руці, умисно наніс нею численні удари по тілу останньої.

В результаті умисних протиправних дій, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичного експерта тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-суглобового відламкового кутового переламу лівої променевої кістки, відламковий вколочений перелом четвертого пальця, перелом без зміщення основної фаланги другого пальця лівої кисті, синці і садна на волосистій частині голови ліворуч, руках, грудях ліворуч, верхній третині лівого стегна, лівому коліні і гомілці, правій сідниці, правій гомілці, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий час розлад здоров`я.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України не визнав, всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті заперечував.

Вказав, що 27.08.2021 року він проходив через с. Криве, Сколівського району, Львівської області та побачивши на стадіоні прив`язану корову, взяв таку за ланцюг і повів через подвір`я школи на центральну дорогу. У цей час біля школи появилася ОСОБА_6 та покликала корову до себе і та побігла у її бік. Коли він оглянувся в її сторону, то побачив, як вона, ОСОБА_8 вже лежала на плиті, яка веде до школи. Зазначає, що постоявши на дорозі, побачив як ОСОБА_6 піднялася з плити та пішла за коровою, вигукуючи в його сторону нецензурні слова, на які він не звернув уваги, оскільки знає її як людину, яка постійно влаштовує скандали через свою корову. На його думку травми ОСОБА_8 могла отримати внаслідок того що корова зачепила її ланцюгом.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 були перевірені судом у судовому засіданні шляхом дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що знайома з обвинуваченим. Пояснила, що 27.08.2021 року близько 18 год. випасала корову поблизу шкільного стадіону та прив`язувала таку на ланцюзі на ділянці, яка частково охоплювала частину стадіону. В цей час зі сторони с. Довжки, Сколівського району, Львівської області над`їхав автомобіль сірого кольору з якого вийшов староста ОСОБА_4 та почав її обзивати поганими словами і взяв корову за ланцюг і почав відганяти її до приміщення школи. Після чого повернувся і вихопивши в нею дерев`яну палицю, почав наносити їй удари по різних ділянках тіла. Зазначає, що почала кричати та просила допомоги. Після конфлікту прийшла до магазину, який знаходився неподалік та попросила продавця ОСОБА_23 сховати її через сильний страх та повідомила хто її побив. Через кілька хвилин подзвонила в поліцію та повідомила про інцидент, після чого пішла додому, звідки вже її в лікарню забрала швидка допомога. В лікарні на стаціонарі пролежала 13 днів. Зазначила, що після побиття її життя змінилося, не може нормально ходити.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що працює продавцем магазину. Конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не бачила. Зазначила, що в цей час, як вона була на роботі, до приміщення магазину забігла потерпіла і сказала, що її побив староста села ОСОБА_4 та попросила її сховати. Крім цього зазначила, що на руках останньої були набряки червоного кольору.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 , вказав що йому нічого не відомо про конфлікт між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 . В той час, коли остання випасала корову, він їхав автомобілем до магазину, де через декілька хвилин прибігла ОСОБА_6 і повідомила, що її побив ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вказали, що про конфлікт, який виник між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 їм нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказав, що являється сином потерпілої ОСОБА_6 . Перебуваючи за кордоном до нього подзвонила братова дружина і повідомила, що його маму забрала швидка допомога, бо її побив староста села ОСОБА_4 . Зазначає, що на другий день зібрався їхати додому. Коли приїхав, то мама перебувала в лікарні. Коли прийшов до лікарні то дізнався, що в мами побиття. Після спілкування з нею йому стало відомо, що її побив староста села. Також, мати сказала, що вона випасала худобу біля стадіону і до неї підійшов ОСОБА_4 і почав бити її палкою. До побиття такий погрожував його матері.

Окрім викладеного, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування наведені наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні:

-висновок експерта №79 від 28.08.2021 року, відповідно до підсумків якого:

1. Згідно вивчених медичних документів та при огляді лікарем судово-медичним експертом, у гр. ОСОБА_6 , 1948 року народження, виявлено: а) внутрішньо-суглобовий відламковий кутовий перелом лівої променевої кістки, відламковий вколочений перелом четвертого пальця, перелом без зміщення основної фаланги другого пальця лівої кисті, синці і садна на волосистій частині голови ліворуч, руках, грудях ліворуч, верхній третині лівого стегна, лівім коліні і гомілці, правій сідниці, правій гомілці - які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 27.08.202 року; б) садна на правій кисті, гомілках і синці у середній третині лівого стегна - які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, приблизно за 7-9 діб до огляду та часу подій вказаному у поставові про призначення судово-медичної експертизи не відповідають.

2. Переломи променевої кістки та кісток фаланг пальців, усі разом та кожен окремо, є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Синці і садна, усі разом та кожне окремо, є легким тілесним ушкодженням.

3. Діагноз «Струс головного мозку» не підтверджений об`єктивними даними, зокрема повторними оглядами лікарями невропатологами, тому при встановленні ступеню тяжкості тілесного ушкодження не врахований.

4.Синці із смугастими просвітленнями, на тілі громадянки ОСОБА_6 , утворилися від дії тупих (тупого) предметів (предмету) із обмеженою контактуючою поверхнею, котрим могла бути дерев`яна пальця, як вказано у постанові про призначення судово-медичної експертизи;

-висновок експерта №85 від 20.09.2021 року, відповідно до підсумків якого:

1. Згідно вивчених матеріалів кримінального провадження, зокрема результатів слідчого експерименту від 17.09.2021 року, у гр. ОСОБА_6 , 1948 року народження, було виявлено: внутрішньо-суглобовий відламковий кутовий перелом лівої променевої кістки, відламковий вколочений перелом четвертого пальця, перелом без зміщення основної фаланги другого пальця лівої кисті, синці і садна на волосистій частині голови ліворуч, руках, грудях ліворуч, верхній третині лівого стегна, лівім коліні і гомілці, правій сідниці, правій гомілці - які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, котрими могла бути дерев`яна палиця 27.08.2021 року, як вказано та показано серед проведення слідчого експерименту.

2. Виявлені у громадянки ОСОБА_6 , садна на правій кисті, гомілках і синці у середній третині лівого стегна - утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, приблизно за 7-8 діб до огляду та часу подій вказаному у матеріалах кримінального провадження не відповідають.

3.Переломи променевої кістки та кісток фаланг пальців, усі разом та кожен окремо, є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Синці і садна, усі разом та кожен окремо, є легким тілесним ушкодженням.

4.Діагноз «Струс головного мозку» - не підтверджений об`єктивними даними, зокрема повторними оглядами лікарями невропатологами, тому при встановленні ступеню тяжкості тілесного ушкодження не врахований.

5.Враховуючи розміщення тілесних ушкоджень на різних частинах та поверхнях тіла гр. ОСОБА_6 , можливість їх утворення серед одноразового падіння на площині виключається;

-протокол проведення слідчого експерименту від 17.09.2021 року з фототаблицею, з якого вбачається, що слідчим СВ відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 на підставі матеріалів кримінального провадження, в присутності понятих, потерпілої, її представника, спеціаліста та інших осіб було проведено слідчий експеримент, з метою перевірки і уточнення відомостей нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . До протоколу цієї слідчої дії долучено DVD диск;

- телефонограма №4607 від 2.08.2021 року чергової медсестри приймального покою Сколівської ЦРЛ про те, що до них доставлено гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Криве, Сколівського району, Львівської області з діагнозом ЗЧМТ СВГМ, забійні гематоми обох рук та лівої нижньої кінцівки, перелом лівої променевої кістки в нижній третій;

-рапорт чергового інспектора ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 , з якого вбачається, що 27.08.2021 року о 17.35 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.08.2021 року о 17.34 год. за адресою: АДРЕСА_1 заявниця ОСОБА_6 повідомила, що її побив староста села Гр. ОСОБА_4 . Заявниця очікує поліцію в магазині. ШМД повідомлення прийнято;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.08.2021 року, з якого вбачається, що слідчий СВ ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 , з дотриманням вимог статей 60, 104, 214 КПК України прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про нанесення їй 27.08.2021 року гр. ОСОБА_4 тілесних ушкоджень дерев`яною палкою в область руки, ноги, грудей, плеча та голови;

-CD диск із записом повідомлення ОСОБА_6 на лінію 102 про факт її побиття гр. ОСОБА_4 .

Заслухавши обвинуваченого, його захисника, потерпілу, її представника, свідків, дослідивши надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд, приходить до висновку про недоведення стороною обвинувачення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , за обставин, викладених в обвинувальному акті, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури "fair procedure" (у європейській системі), " dut procyes " (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.3 КПК України, сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники

Відповідно до п.25 ч.1 ст.3 КПК України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень (пункти 9, 15).

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.

Відповідно до частин 1,2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

Чинний КПК України у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Хоча ст. 37 КПК України і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається із тлумачення положень ст. 110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст. 36 КПК України. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Згідно з Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року N 298 (далі - Положення), Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до п. 1 глави 2 Положення до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).

Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Об`єднана палата Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Як встановлено, матеріали кримінального провадження містять лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому зазначено, прізвище, ім`я та по батькові прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а сама постанова про призначення групи прокурорів відсутня.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором повідомлено, що порядку ч.11 ст. 290 КПК України стороні захисту разом з повідомленням про це, з поясненням, що така помилково не була долучена слідчим до матеріалів справи, надана постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000145. Однак, вказана постанова містить іншу групу прокурорів, виправлену дату і номер кримінального провадження не співпадає з номером даного кримінального провадження, а тому суд вважає, що постанови про призначення групи прокурорів під час здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не існувало.

Відносно постанови яка була надана суду 02.08.2022 року, судом встановлено у ній розбіжність групи прокурорів із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який саме був у матеріалах кримінального провадження, а саме у витязі зазначено прізвище прокурора ОСОБА_20 однак таке прізвище відсутнє у наданій постанові, та така могла бути виготовлена вже під час судового розгляду.

Про те, що постанова про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 на час досудового слідства та його завершення не приймалась свідчать і дані з реєстру матеріалів досудового розслідування, який відповідно до ч.2 ст. 109 КПК України в тому числі, повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних або даних з обмеженою інформацією.

Таким чином, судом встановлено недотримання належної процедури визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів, у кримінальному провадженні №0000145 від 28.08.2021 року.

Щодо наслідків недотримання належної процедури визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні, суд приходить до наступних висновків.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).

У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.

Виходячи з наведеного, відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та в разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість усіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Саме до такого висновку прийшла об`єднана палата Касаційного Кримінального суду ВС у справі № 754/7061/15 від 22.02.2021.

Отже, суд вважає, що під час досудового розслідування мало місце порушення кримінального процесуального закону, яке є істотним порушенням прав і свобод людини, від так усі докази які зібрані під час досудового розслідування і надані суду є недопустимими.

Що стосується показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, які описані в мотивувальній частині вироку вище, суд зазначає наступне.

Згадувані показання отримані в судовому засіданні безпосередньо судом, в порядку, визначеному КПК України, в повній мірі узгоджуються поміж собою та фактично підтверджують подію кримінального правопорушення, за обставин, викладених в обвинувальному акті. Однак зважаючи на обставини, які викладені в мотивувальній частині вироку вище з приводу недотримання належної процедури повідомлення про підозру ОСОБА_4 та висунення йому обвинувачення неуповноваженою особою, тобто за відсутності вчинення таких процесуальних дій, суд не може прийняти зазначені показання як докази сторони обвинувачення, оскільки останні, незважаючи на те, що отримані судом безпосередньо, отримані фактично за межами здійснення кримінального провадження, а відтак суд відкидає їх.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно ч.3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera, Messegue and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1988 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справ з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинувачені, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera,Messegue and Jabardo v. Spain, рішення від 6 грудня 1988 року, серія А. 146, р. 33, § 77).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25.03.1983 № 49, у п. 30 суд зазначає, що принцип презумпції невинуватості є одним з елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

За таких обставин, ОСОБА_4 підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням.

Крім цього, суд зазначає про те, що 17.01.2022 року під час розгляду справи представником цивільного позивача ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 було подано до суду цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесені витрати на лікування в розмірі - 6 211, 38 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи наведене вище та те, що ОСОБА_4 підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням, суд приходить до висновку, що цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у зв`язку з постановленням виправдувального вироку, витрати на залучення експерта не відшкодовуються.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 129, 369-371, 374-376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст. 122 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня оголошення вироку до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя