Справа №: 148/21/24
Провадження № 1-кс/148/7/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин клопотання слідчого СВ Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогурівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого інвалідність 3 групи, раніше судимого:

21.12.2015 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 75, 76 КК України до покарання у виді двох років позбавлення з іспитовим терміном на два роки.

16.03.2017 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Звільнений 29.12.2022 року умовно-достроково, невідбутий термін 7 місяців 12 днів.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів.

Клопотання погоджено з прокурором. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше судимим востаннє, 16.03.2017 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі та звільнившись 29.12.2022 з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.

Так, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням), ОСОБА_5 , 01.01.2024 близько 15 години 00 хвилин, через незамкнену хвіртку в особистих справах зайшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 та яке належить ОСОБА_7 .

Знаходячись на території подвір`я ОСОБА_5 , не виявивши власника домогосподарства, вирішив зайти до приміщення будинку з метою все ж таки побачити ОСОБА_8 , однак останнього на той час в будинку не було, натомість ОСОБА_5 , в спальній кімнаті на комоді помітив гаманець з грошовими коштами належними ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та в нього виник раптовий корисливий умисел на їх таємне викрадення.

В подальшому ОСОБА_5 скориставшись тим, що ОСОБА_9 спав на ліжку та за ним не спостерігає, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, діючи з умислом направленим на незаконне заволодіння чужим майном, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно відкрив вищевказаний гаманець, де виявив та викрав грошові кошти в сумі 3100 доларів США, що еквівалентно 1 долар США - 38,002 гривні, на суму 117806,2 та 2000 гривень, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на загальну суму 119806,2 гривень.

Після вказаних дій ОСОБА_5 , з викраденими грошовими коштами залишив місце вчинення злочину.

Далі, 01.01.2024 о 21 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачені ч. 4 ст.185 КК України: таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

01.01.2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: ухилятись від явки до органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважає доцільним застосувати вищевказаний запобіжний захід.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, підозрюваного та його захисника, які вважали достатнім застосування запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, зокрема домашнього арешту, суд виходить зі слідуючого.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що 01.01.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2024 року, згідно якого зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення потерпілого ОСОБА_9 від 01.01.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 01.01.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину від 01.01.2024 року в порядку ст. 208 КПК України, під час якого вилучено викрадені грошові кошти; постановою про визнання предметів речовими доказами від 01.01.2024 року; повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 01.01.2024.

Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який вчинений повторно та в умовах воєнного стану та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, суд враховує тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, особу обвинуваченого, який не має стабільного доходу та постійного місця проживання, також не має стійких соціальних зв`язків, та стримуючих факторів оскільки на утриманні неповнолітніх дітей не має, з офіційною дружиною більше семи років не проживає, не працюючий, має непогашені та незняті судимості за корисливі злочини.

Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім того, суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також вчинення нового злочину наявні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, суд виходить із встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні зі свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Ризик впливу на свідків та потерпілого узгоджуються й з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відтак, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та осіб, які можуть бути допитані як свідки та потерпілого, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується матеріалами досудового розслідування, та свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, рахуючи строк дії ухвали з моменту затримання.

Що стосуються заявленого клопотання підозрюваного та його захисника, щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, суд зауважує, що ні обвинуваченим ні його захисником не надано жодних переконливих доказів стосовно відсутності ризиків, передбачені ст. 177 КПК України та обрання більш м`якого запобіжного заходу зможе запобігти ризикам передбачені ст. 177 КПК України.

Крім цього суд враховує, що підозрюваний згідно копії довідки ВПО від 24.02.2023 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , але суду не надано жодних документів хто саме являється власником даного будинку.

Посилання підозрюваного та його захисника на те, що підозрюваний фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 разом зі співмешканкою ОСОБА_10 та вказаний будинок на праві власності належить останній, суд прийняти не може, оскільки жодних переконливих доказів суду не надано, крім того суд враховує, що підозрюваний 29.12.2022 року звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, після відбуття призначеного вироком покарання та маючи не погашені та не зняті судимості на шлях виправлення не став, знов вчинив умисний злочин в період воєнного стану, поторно, у зв`язку з чим клопотання підозрюваного та його захисника, щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Крім того, захисником обвинуваченого не надано суду переконливих доказів щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

При обрані запобіжного заходу слідчий суддя вважає необхідним визначити розмір застави в межах передбачених вимогами ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 58400,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 183,193-196,369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогурівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» строком на шістдесят днів, взявши під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання з 01.01.2024 року по 29.02.2024 року включно.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 58400,00 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

У випадку внесення застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду та покласти наступні обов`язки:

-заборони залишати межі Тульчинського району, Вінницької області, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання;

- здати до відповідних державних органів паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1