Дата документу 31.10.2023 Справа № 315/191/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/191/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/152/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приютне Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, має середню-спеціальну освіту, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 11 серпня 2020 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року та за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено до набрання вироком законної сили.

Початок строку ухвалено відраховувати з дня затримання ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 640,00 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок тяжкості, а також у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду він визнавав свою вину у повному обсязі та погоджувався з обставинами, викладеними в повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував його щире каяття, відшкодування збитків, а також те, що потерпіла сторона не наполягала на суворості покарання, а отже, вказане істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ним правопорушень і впливає на рівень небезпечності особи винного.

З урахуванням всіх характеристик та обставин, апелянт вважає, що суд мав можливість призначити йому покарання в межах санкції статті та застосувати положення ст.75 КК України.

Крім того, обвинувачений вважає, що документально підтверджені витрати на залучення експерта суд першої інстанції безпідставно та незаконно стягнув з нього на користь держави.

Вказує, що судова експертиза в рамках кримінального провадження була проведена на підставі постанови слідчого, а отже, експерт залучений стороною обвинувачення.

Судовий експерт, який проводив експертизу, отримує заробітну плату з державного бюджету України.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи не підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до ч.2, ч.4 ст.122 КПК України, так як стороною обвинувачення не надано доказів, що експертні дослідження не входять до службових обов`язків експертів та що судовий експерт не отримує заробітну плату з державного бюджету України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за скоєння корисливого злочину, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, під час іспитового строку знову скоїв корисливі злочини за таких обставин.

Так, 24 листопада 2020 року, близько 20:00 годин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що знаходячись в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_3 , під час розпиття алкогольних напоїв, шляхом вільного доступу, з поверхні столу, таємно викрав мобільний телефон марки «Nomi S2411», вартість якого згідно висновку експерта № 4465-20 від 22.12.2020 року складає 550 грн. 05 коп., який належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на вищевказану суму. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 15 грудня 2020 року, близько о 15:00 годин в с. Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_4 , під час розпиття алкогольних напоїв шляхом вільного доступу, з поверхні дивану, таємно викрав мобільний телефон марки «Doogee Х-95», вартість якого згідно висновку експерта № 4464-20 від 22 грудня 2020 року складає 2046 грн 30 коп., який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальної шкоди на вищевказану суму. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо обґрунтованості призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами; характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, не працює, неодружений.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття та визнання вини.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Крім того, як убачається з вироку, ОСОБА_6 був засуджений вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив нові злочини у період іспитового строку.

Відповідно до абз.2 п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Отже, суд обґрунтовано на підставі положень ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднав невідбуту обвинуваченим частину покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року та призначив остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив нові злочини у період іспитового строку, унаслідок чого оскаржуваним вироком суду йому було призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, не убачається підстав для застосування положень ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Доводи обвинуваченого про безпідставне стягнення з нього процесуальних витрат на проведення експертизи колегія суддів вважає також безпідставними, виходячи з того, що відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4