Номер провадження: 11-кп/813/787/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 01.12.2023, якою в межах к/п № 0000484 від 24.03.2021 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.01.2024, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 01.12.2023 під час розгляду кримінального провадження №0000484 від 24.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.146 ч.2 ст.27,ч.3 ст. 28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 30.01.2024 з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» без визначення застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів та ризики встановлені раніше не відпали та продовжують існувати, зокрема обвинувачені можуть переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; продовжити злочинну діяльність; перешкоджати кримінальному провадженню та прийшов до висновку про те, що продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою оскільки суд 1-ої інстанції не врахував, що у відповідності до практики ЄСПЛ після спливу певного часу навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу від 01.12.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 , в якій просить визначити йому заставу, вказує на те, що має місце реєстрації та місце проживання в м. Одесі, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку. Окрім того, ОСОБА_8 зауважує, що розгляд справи триває понад три роки, всупереч відсутності доказів його вини, водночас його життя знаходиться у небезпеці, оскільки ДУ «ОСІ» не обладнане бомбосховищем.

Також на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_9 в якій просить визначити йому заставу, вказує на те, що має на утриманні неповнолітню дитину, дружину та батьків похилого віку. Окрім того, ОСОБА_9 вказує на те, що розгляд справи триває понад три роки, всупереч відсутності доказів його вини, водночас його життя знаходиться у небезпеці, оскільки ДУ «ОСІ» не обладнане бомбосховищем.

За таких обставин, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою визначити їм альтернативний запобіжний захід у виді застави, яку вони мають намір передати на потреби ЗСУ.

У судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_13 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційні скарги за його відсутності, проти їх задоволення заперечував.

Водночас, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не порушували питання про їх участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси перебуває к/п №0000484 від 24.03.2021 обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.146 ч.2 ст.27, ч.3 ст. 28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, надаючи оцінку доводам ОСОБА_9 відносно відсутності доказів його вини, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення на строк до 12 років ту обставину, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є громадянами іншої держави, що свідчить про існування ризику переховування від суду, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до змісту клопотання прокурора ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує посилання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відносно того, що вони мають міцні соціальні зв`язки, зокрема відносно того, що вони одружені та мають дітей, в той же час зауважує, що зазначені обставини спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Окрім того, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу, апеляційний суд також враховує специфіку інкримінованих злочинів, як погроза потерпілому, які є умисними, корисливими, та вчинені організованою групою.

З огляду на специфіку інкримінованих злочинів, апеляційний суд, керуючись п.1) ч.4 ст. 183 КПК України вважає неможливим визначати заставу, оскільки інкриміновані злочини вчинені із погрозою застосування насильства.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти наявним ризикам.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування або зміни ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, оскільки доводи, викладені у апеляційних скаргах обвинувачених не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи обвинувачених відносно того, що вони тривалий час утримуються під вартою, судовий розгляд ще не завершений, у зв`язку з чим, вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скаргу обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 01.12.2023, якою стосовно ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.01.2024 без визначення застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3