Номер провадження: 11-сс/813/1919/23
Справа № 496/7772/23 1-кс/496/2407/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000854 від 09 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2023 року було залишено без задоволення клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000854 від 09 листопада 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

Прийняте рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що безпосередньо під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчим не доведено правових підстав для накладення арешту на майно, а також не доведено необхідність такого арешту, володільцем яких являється ПП «Авто-Гранд» та ТОВ «Південьагропереробка».

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого на накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Прокурор зазначив, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, слідчим суддею не враховано, що з метою встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, задля виконання завдання кримінального провадження, стороні обвинувачення необхідно зібрати докази шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та отримання висновків експертів.

Рішення слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна є передчасним та таким, що не відповідає вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, адже відомості про скоєне кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 09 листопада 2023 року та до моменту подання слідчому судді клопотання про арешт майна, та під час його розгляду, слідчі органу досудового розслідування не мали реальної можливості провести огляди вилученого майна із залученням спеціалістів та провести інші слідчі та процесуальні дії направлені на виконання завдання кримінального провадження.

Перед початком апеляційного розгляду від представника власника майна адвоката ОСОБА_8 та прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 надійшли заяви, в яких вони просили провести апеляційний розгляд без їх участі. При цьому адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до положень ч.1 ст.406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до клопотання слідчого на теперішній час слідчим відділом Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000854 від 09 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2023 до ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від державного інспектора Державної екологічної служби Південно-західного округу про те, що 08.11.2023 під час здійснення інспектування території Одеського району виявлено на околиці села Мирне Одеського району Одеської області, осіб та техніку, які без дозвільних документів, вчиняли дії (вивіз відходів та скидання на землю) щодо забруднення земель речовинами, відходами ти іншими матеріалами, які можуть бути шкідливими для життя, здоров`я людей та довкілля. В ході проведення огляду місця події від 08.11.2023 року за адресою: Одеська область, Одеський район, село Мирне, за координатами 46.4730459, 30.3926401 та 46.4727030, 30.3925315, де в ході огляду виявлено та вилучено: автомобіль марки «МАЗ» номерний знак НОМЕР_1 ; екскаватор-навантажувач марки «VOLVO BL61B»; трактор марки «МТЗ-80» номерний знак НОМЕР_2 ; причеп номерний знак НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: трактор марки «МТЗ-80», серія НОМЕР_4 , яке упаковано до сейфпакету № PSP1244554; ключ від екскаватора-навантажувача, марки «VOLVO BL61B», який упаковано до сейпакету №PSP1244557; ключ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого вантажного самоскиду МАЗ (модель 551605-275) НОМЕР_5 , які упаковано до сейпакету №PSP1200193.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2023 року було залишено без задоволення клопотання про арешт майна, через те, що безпосередньо під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчим не доведено правових підстав для накладення арешту на майно, а також не доведено необхідність такого арешту, володільцем яких являється ПП «Авто-Гранд» та ТОВ «Південьагропереробка».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.

Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Так, слідчий у клопотанні про арешт майна посилається на те, що вилучені транспортні засоби та документи на них є знаряддям скоєння кримінального правопорушення, та 09.11.2023 року вилучені речі та документи визнанні речовими доказами.

До клопотання слідчого додано рапорт чергового СРПП № 1 ОРУП № 2 про те, що 08.11.2023 року 0 16:23 за адресою Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна, завод Південь агропереробка, працює екскаватор по видобуванню глини, затримано трактор, що вивозить сміття та вивозить в яму після видобутку глини.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 08.11.2023 року, ст. дізнавачем ОСОБА_10 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Мирне координати 46.4730459, 30.3926401 та 46.47274030, 30.3925315 було виявлено котлован приблизно 50 метрів завдовжки, в ширину приблизно 30 метрів, в глибину приблизно 4 метри на поверхні якого виявлені побутові відходи, перегнилі відходи овочів, відходи паливно-мастильних матеріалів, відходи тари хімічних засобів (миття та знезараження), забруднення виробничої води та інше.

З доданих до клопотання матеріалів зокрема вбачається, що згідно пояснень тракториста ТОВ «Південьагропереробка» ОСОБА_11 , він, виконуючи свої трудові обов`язки з вивозу побутового сміття на сміттєзвалище с. Доброжанове, Одеська область, Одеський район, прийняв особисте рішення висипати сміття в котлован.

Після виявлення цього правопорушення інспектором державної екологічної інспекції ОСОБА_12 , та з метою ліквідації наслідків забруднення територій (несанкціонованого викиду побутового сміття) останнім було залучена техніка екскаватор та вантажний автомобіль МАЗ. Прибрати сміття останні не встигли з огляду на прибуття працівників правоохоронних органів.

Апеляційний суд зазначає, що під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що слідчим не доведено необхідність арешту зазначеного у клопотанні майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, як було встановлено слідчим суддею, сам володілець тимчасово вилученого майна не має до цього будь якого відношення та не може нести будь яку відповідальність, як адміністративну так і кримінальну.

Крім того, в клопотанні слідчого про накладення арешту не наведено достатніх даних про те, з якою метою необхідно проводити судові експертизи вилучених транспортних засобів та документів на них, та яке саме доказове значення вони маютьдля цілей даного кримінального провадження.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, накладення арешту на транспортні засоби та документи на них, що належать ПП «Авто-Гранд» та ТОВ «Південьагропереробка», може призвести до перешкоджання законній господарській діяльності суб`єкта господарювання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що надані слідчим до клопотання про арешт майна матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскілки містять лише формальне зазначення підстав та мети такого заходу забезпечення кримінального провадження та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту на ранспортни та документи на них, тому, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на зазначене майно є безпідставним.

На думку апеляційного суду, такий підхід органу досудового розслідування до процесу доказування у кримінальному провадженні не повинен компенсуватись за рахунок обтяження законних прав та інтересів власника майна, а також істотного обмеження закріпленої в Конституції України непорушності права власності.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність законних підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000854 від 09 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000854 від 09 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4