ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 Справа №607/15993/23

Номер провадження 1-кп/607/2048/2023

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000218 від 06 серпня 2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників судового провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен мас право па повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий касуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, № 2229-VІІІ, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (прожинала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждало особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обвинувачений ОСОБА_3 , протягом 2018-2023 років, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин:

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2022 року за № 607/14970/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 13 жовтня 2022 року близько 14 години 10 хвилин та близько 19 години 55 хвилин, ОСОБА_3 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки - ОСОБА_5 , при якому висловлювався нецензурною лайкою, штовхав та шарпав, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Також, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2023 року за №607/10139/23, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 21 травня 2023 року, близько 17 години 20 хвилин, ОСОБА_3 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 насильство психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний та моральний тиск.

Крім цього, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні, протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці - ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, маючи прямий умисел спрямований на заподіяння фізичних та психологічних страждань відносно останньої, 06 серпня 2023 року, близько 12 години 00 хвилини, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , безпідставно розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_5 , в ході якого вчинив фізичне насильство, яке виразилось у шарпанні за верхній одяг, одяганні шарфу на шию потерпілої, який в подальшому ОСОБА_3 тягнув до себе та психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах застосування фізичної сили, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік та приниженні, що призвело до психологічних страждань потерпілої, а також погіршило якість життя ОСОБА_5 , а саме: викликало в тієї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини їх вчинення, вказавши, що ним вчинялося домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_5 . У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та просить його суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що її співмешканець ОСОБА_3 систематично вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру в ході якого ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав та шарпав.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, згідно обвинувального акту, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, відносяться до нетяжкого злочину, особу винного, зокрема те, що він, вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працює, конкретні обставини справи. До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить визнання ним своєї вини та щире каяття. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - відсутні.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого ОСОБА_3 , а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , в період дії іспитового строку, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п.2, ч.2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1