13.10.2023
справа №642/670/22
провадження №1-кс/642/3169/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Ленінський районний суд міста Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Новобаварской окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000987 від 24.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб у великих розмірах, -

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшло вищезазначене клопотання про накладення арешту. Прохав накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №1477 від 17.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

В обґрунтування слідчий зазначив, що в провадженні СВ ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000987 від 24.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого у великих розмірах.

Так, 09.07.2021р. у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 невстановлені особи шахрайським шляхом заволодіти квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинили матеріальну шкоду.

Згідно договору купівлі-продажу квартири реєстраційний номер 2007 від 09.07.2021р. посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8 , вказано, що ОСОБА_7 є власником квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №4-99-150240, зареєстрованого 29.03.1999 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записана у реєстрову книгу за №П-3-18130.

Допитана у якості потерпілої ОСОБА_7 пояснила, що квартира АДРЕСА_1 , належить їй та її доньки ОСОБА_9 , яка мешкає у Німеччини. Приблизно 13.05.2021р. в неї трапився інсульт, після якого вона не може ходити, так як в неї відмовили ноги. У кінці листопада 2021 року до неї в квартиру зайшли невідомі особи, зломавши замки дверей, та повідомили, що вони нові власники квартири. ОСОБА_7 квартиру нікому не продавала у зв`язку з тим, що це її єдине місце мешкання. До нотаріуса вона нікуди не їздила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, у віці 74 роки, причиною смерті було ХУХС, дифузний кардіосклероз СН-ІІ Б.

В ході досудового розслідування було отримано тимчасовий доступ до інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , в ході вивчення якої встановлено, що вказана квартира належить ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності, відповідно свідоцтву про право власності на житло від 22 березня 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_2 .

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №19498/8299-8302 від 27.02.2023р. підписи від імені ОСОБА_7 в договорі купівлі-продажу від 09.07.2021р.., посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 , зареєстрованому в реєстрі №2007, на лицьовій стороні другого аркушу документа, в графі «підписи:», в рядку «продавець:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що: «неповнолітні та малолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи не мають права користування квартирою АДРЕСА_1 », в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що ОСОБА_7 цією заявою стверджує: «…що квартира АДРЕСА_1 є моєю особистою приватною власністю…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що «Я, ОСОБА_7 , повідомляю, що протягом звітного 2021 року не було здійснено жодного продажу (обміну) житлового будинку…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що: «Я, ОСОБА_7 , цією заявою свідчу та гарантую, що самовільні переобладнання, перепланування, перебудови, реконструкції щодо квартири АДРЕСА_1 не здійснювалися…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 », - виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами).

Враховуючи наведене, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах, так як на договорі купівлі-продажу квартири була не ОСОБА_7 , а інша невстановлена особа, якою було надано підроблені документи на право власності на квартиру та право встановлюючи документи особи.

23.09.2023 до ВП №ХРУП №3 ГУНП в Харківській області з заявою звернулась ОСОБА_11 в особі представника адвоката ОСОБА_12 про залучення до кримінального провадження як потерпілого та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 з метою недопущення її перепродажу третім особам.

На даний час власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу №1477 від 17.08.2021р. вищевказаної квартири є ОСОБА_4 , який придбав її у ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Згідно абз.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

В клопотанні вказано що на даний час існують підстави для накладення арешту на будинок шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки здійснюється відчуження такого майна третім особам. Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом.

Прокурор подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Вимоги клопотання підтримує.

У судове засідання особа у володінні якої знаходиться майно, не викликався відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий довів наявність достатніх підстав та необхідність накладення арешту.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в частині заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири, що буде достатнім для запобігання можливості його відчуження та для забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №1477 від 17.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1