Справа № 383/1802/23
Номер провадження 1-кс/383/463/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області клопотання тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника відділення поліції начальника слідчого відділення відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 30.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , раніше судимого:

04.04.2012 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.296, ст.75 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

30.05.2018 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.75 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, га підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

11.02.2019 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки,

ВСТАНОВИВ:

Начальник слідчого відділення відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 діб, посилаючись на обґрунтованість пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 та підозрюваний заперечили проти задоволення клопотання з підстав відсутності зазначених в клопотанні ризиків. Підозра не обґрунтована. Ухилень від прибуття до слідчого, підозрюваного чи слідчого судді підозрюваний не допускав, з`явився на дане судове засідання за першим викликом, а ризик незаконного впливу на свідків та вчинення нових кримінальних правопорушень є необґрунтованим. ОСОБА_4 проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , яка надає свою згоду на його цілодобове проживання в її домоволодінні, де Єкатерина проживає протягом останніх трьох років.

Ознайомившись з клопотанням та доказами, якими воно обгрунтовується, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що відділенням поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 30.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

24.11.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 КК України - незаконній порубці дерев у захисних лісових насадженнях, перевезенні, зберіганні, збуті незаконно зрубаних дерев, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Щодо обґрунтованості підозри.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколами допиту свідків, протоколами огляду, протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді знання інформації з електронних комунікаційних мереж, розрахунками шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вирубування дерев, протоколами огляду місця події, протоколами обшуку, повідомленнями про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та іншими матеріалами.

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст.ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч.4 ст.193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.246 КК України.

Щодо ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст.177 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст.194 КПК України).

Кримінальний процесуальний закон покладає на сторону обвинувачення обов`язок довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків позапроцесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У даному конкретному випадку необхідно особливо ретельно забезпечити засаду: рівності сторін, свободи від самовикриття, забезпечення права на захист, змагальність та свободи в поданні суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ст. 7 КПК України, загальні засади кримінального провадження).

Додержуючись вимог частин 1 та 2 ст. 22 та ст. 26 КПК України, клопотання вирішено в межах заявлених вимог, доводів і долучених до клопотання доказів, у зв`язку із чим переконаний у необхідності забезпечення ОСОБА_4 гарантованого їй права на свободу, згідно якого ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом (ст.29 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах, передбачених цим Кодексом.

Дійсно, прокурор довів сукупність: обґрунтованої підозри разом з існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не вказав переконливих доводів та не долучив беззастережних доказів недостатності застосування менш суворих видів заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи доводи ініціатора клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існують ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Прокурор не подав доказів умисного переховування від слідчого чи неповажності неявок. Навпаки, підозрюваний зобов`язується добровільно та своєчасно з`являтися для проведення процесуальних дійта неухильно виконувати у майбутньому покладені на нього процесуальні обов`язки підозрюваного, тобто безпідставні припущення прокурора про ризик невиконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Припущення не використовуються при доказуванні. Прокурор не подав доказів, що підозрюваний не з`явився за викликом для проведення слідчих дій. Підозрюваний не перебуває на обліках у нарколога та психіатра, заперечує можливість зміни ним місця постійного проживання. Не зафіксовано спроб підозрюваного змінити місце проживання чи переховуватись від слідства. Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про відсутність законних передумов стверджувати, про ризик ухилення підозрюваного у цьому провадженні від слідства та суду має достатній ступень для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КК України.

Слідчий суддя не вбачає підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу.

За правилами ст.ст. 36, 40 КПК України на прокурора та слідчого покладається обов`язок організувати проведення своєчасного ефективно досудового розслідування. Орган досудового розслідування мав достатньо часу і процесуальну можливість на відшукання, процесуальну фіксацію та забезпечення збереження доказів, а також допит свідків і вжити заходи для їх захисту чи зміни анкетних даних останніх, з метою запобігання впливу на очевидців та їх родичів.

Не існує ризику вчинення підозрюваною нового злочину, незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання. На поліцію покладається обов`язок ефективно організувати та забезпечити умови неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням застосованого щодо підозрюваного виду запобіжного заходу. Завдяки цьому орган досудового розслідування зможе попередити ризик можливого вчинення нового злочину. Застосування менш суворого заходу забезпечення разом з постійним контролем з боку органу поліції здатні попередити існуючі ризики.

Інші ризики на які слідчий та прокурор посилалися у клопотанні та під час судового розгляду клопотання прокурором не доведені, оскільки ґрунтуються на припущеннях та жодним доказом не підтверджені.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, проте недоведені обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід тримання під вартою.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу також враховує те, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч.5 ст.9 КПК). Так, згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а тому при вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленому ризику, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , має сталі соціальні зв`язки з співмешканкою ОСОБА_7 , яка надала свою згоду на цілодобове проживання ОСОБА_4 в її домоволодінні, де Єкатерина проживає протягом останніх трьох років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту «с» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини (пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії», «Лавентс проти Латвії»).

З урахуванням встановлених обставин, практики ЄСПЛ, враховуючи наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає за необхідне, з урахуванням вимог ст.181 КПК України, застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід - домашній арешт, заборонивши підозрюваному цілодобово залишати житло та поклавши на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в межах строку досудового розслідування.

Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_4 24.11.2023 року. З цього часу у нього виник процесуальний статус підозрюваного (ст.48 КПК України). Таким чином, строк досудового розслідування закінчується 24.01.2024 року, саме до цього дня має бути застосований запобіжний захід.

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника відділення поліції начальника слідчого відділення відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 24.01.2024 року, який полягає у забороні підозрюваному цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваним у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись до нього в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Дата закінчення строку дії даної ухвали 24.01.2024 року.

Ухвалу направити на виконання до відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та для контролю до Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя ОСОБА_1