Справа № 149/2379/23
Провадження №11-кп/801/273/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 289 КК України.

Ухвалою цього суду від 15 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Мотивуючи прийняте рішення, суд врахував тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_7 та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби або ж визначити ОСОБА_7 можливість внесення мінімальної застави для таких кримінальних правопорушень.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом достатньою мірою не враховані обставини, які переконливо доводять факт відсутності на даний час будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: міцність та стійкість соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та постійного місця роботи, а також те, що до затримання він активно займався волонтерською діяльністю, за що має нагороди від командирів військових підрозділів. Окремо звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_7 та його потребу періодичного лікування у медичних закладах, яке в умовах тримання під вартою є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою замінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_7 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, вину визнає частково, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, сім`ю, до складу якої входять дружина, двоє неповнолітніх дітей та батьки пенсійного віку, має подяки за надану допомогу військовослужбовцям.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти їх задоволення, дослідивши ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зникли та виправдовують продовження обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, наявні ризики переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому враховано тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, однак вірно зазначив, що вони самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу. Відомостей, які б свідчили про неможливість перебувати обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, немає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо невизначення розміру застави, оскільки відповідно п.2 ч.4 ст. 183 КПК України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У зв`язку з вищевикладеним, підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4