Справа № 153/932/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. смт. Томашпіль Вінницької області

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого, адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000049 від 17 квітня 2023 року на підставі обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ямпіль, Ямпільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта середня, неодруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

16 квітня 2023 року близько 01 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , прийшов до території житлового домоволодіння ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_2 , де між ним та його неповнолітнім знайомим ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна суперечка.

У ході суперечки у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , з метою реалізації якого, ОСОБА_4 кулаком правої руки наніс ОСОБА_8 один удар в обличчя, в ділянку лівого ока.

Продовжуючи свою протиправну поведінку ОСОБА_4 кинув на землю ОСОБА_8 , сів на нього зверху та кулаками рук наніс близько 5 ударів в обличчя та область шиї ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_8 вдалось піднятись на ноги і ОСОБА_4 , взявши руками за голову останнього та нахиливши її, наніс коліном правої ноги удар в область обличчя ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_4 наніс ще близько 4 удари в ліву сторону обличчя та потилиці ОСОБА_8 та покинув місце події.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-хребетної травми, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, синця лівої щоки, саден лоба зліва і лівої щоки, які відповідно до висновку експерта №25 від 28 квітня 2023 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вчинене ОСОБА_4 суспільно небезпечне винне діяння суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, і вважає, як і інші учасники судового процесу за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, визначити допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також оглядом характеризуючих даних щодо особи обвинуваченого, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

По суті пред`явленого обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив наступне. В той вечір він відпочивав з друзями. До нього зателефонував ОСОБА_9 та попросив, щоб він під`їхав та допоміг відремонтувати його скутер. Це було неподалік від бази батька ОСОБА_10 .

Приїхавши на місце, він встановлював причини чому поламався скутер. В цей час до нього подзвонив ОСОБА_11 і сказав, що ОСОБА_12 на даному мопеді від`єднав фішку. Після цього, під`єднавши назад фішку, він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вирішив поїхати додому до ОСОБА_15 , щоб вияснити нащо той це зробив.

Коли вони приїхали до домоволодіння та викликали ОСОБА_15 разом з тим вийшов його молодший двоюрідний брат ОСОБА_16 .

Обвинуваченому також перед цим казали, що ОСОБА_15 його неодноразово ображав в іншій компанії, тому відразу між ними виникла словесна суперечка щодо попередніх образ та через фішку. В ході суперечки обвинувачений взяв руками спереду за одяг ОСОБА_10 та в цей час менший двоюрідний брат ОСОБА_16 штовхнув його силою і той впав в калюжу. Піднявшись весь у бруді з калюжі він побачив, що ОСОБА_15 втік та на місці залишився ОСОБА_16 . Будучи розлюченим з приводу того, що сталося, що ОСОБА_16 він не зачіпав, а той штовхнув його в грязюку, він почав наносити кулаками удари по різних частинах тіла ОСОБА_16 . Скільки і куди на даний час не пам`ятає, однак погоджується з обставинами зазначеними в обвинувальному акті.

На наступний день він просив вибачення у ОСОБА_15 , його батька, а також у Нікіти. Вони навіть потиснули руки і ОСОБА_4 запевним, що більше такого не повториться.

Спілкуючись по телефону з батьком ОСОБА_16 , він, після того як вибачився за свій вчинок, пропонував допомогу для забезпечення лікування ОСОБА_16 , однак ОСОБА_17 відмовився отримувати будь яку допомогу від нього і сказав, що все визначиться у законний спосіб і він понесе передбачену законом відповідальність.

У скоєному кається та зобов`язується в майбутньому ніколи не вчиняти подібного.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу потерпілого визнав частково та просив визначити її в розмірі вказаному у відзиві.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що щодо пропозицій обвинуваченого відшкодувати шкоду в досудовому порядку нічого заперечити не може. Вважає, що вина обвинуваченого повністю доведена, однак вказує, що обвинувачений не засвідчив своє щире каяття. Щодо міри покарання просив призначити покарання пов`язане з обмеженням волі.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення мало місце за встановлених обставин, останній винен у його вчиненні та підлягає покаранню в межах санкції відповідної статті.

Мотиви призначення покарання.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст. 4 КК України).

Відповідно до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Пом`якшуючими обставинами, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обтяжуючих обставин, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, міська рада щодо обвинуваченого компрометуючих матеріалів не має, який вперше притягується до кримінальної відповідальності таприходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе при призначенні йому покарання у виді штрафу.

При вирішенні судом заявленого потерпілим цивільного позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3670,88 гривень, відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень та судових витрат на правову допомогу в розмірі 15000 гривень, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 cт. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно Постанови № 3 від 31.03.1989 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі обвинуваченого в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, та визначити суму, що підлягає стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених при розгляді справи.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди представник потерпілого вказав, що внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого потерпілий лікувався, мав витрати на лікування, діагностичні процедури, придбання ліків.

З цивільного позову та доданих до нього чеків на придбання ліків, платіжних інструкцій за медичні обстеження встановлено, що дійсно стороною потерпілого були понесені витрати на лікування та придбання ліків в зазначеній в позові сумі.

В матеріалах відзиву та в судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги в частині матеріальної шкоди визнав, тому суд вважає за необхідне вимоги у вказаній частині задовольнити.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає доведеним наявність моральної шкоди завданої потерпілому, оскільки він зазнав моральних страждань, однак розмір моральної шкоди, яку просить стягнути потерпілий з обвинуваченого є завищеним.

Так, судом встановлено наявність причинного зв`язку між спричиненням ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, що мало місце 16 квітня 2023 року та ушкодженнями легкої тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 , які заподіяли цілком природні моральні страждання, що негативно вплинули на його фізичний та психічний стан, вимагали додаткових зусиль для організації життя потерпілого.

При цьому, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що моральна шкода заподіяна потерпілому має місце, але її розмір повинен бути істотно зменшений, з урахуванням ступеня вини та поведінки обвинуваченого, який завдав потерпілому тілесні ушкодження.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь моральних страждань та переживань ОСОБА_8 , яких він зазнав у зв`язку із завданими йому тілесними ушкодженнями, лікуванням внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_4 , а саме те, що потерпілий, перебуваючи в неповнолітньому віці був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, втратив душевну рівновагу і спокій, у потерпілого наступили вимушені зміни у його життєвих стосунках і що необхідний час та зусилля на відновлення попереднього стану, а тому, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, часткове визнання вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 слід визначити в сумі 7000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову судом враховано правову позицію Верховного Суду викладену в постанові по справі № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 р., відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, суд не вправі відмовити в такому позові з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). З п. 22 вказаної постанови вбачається, що у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи вищевказане, дослідивши надані представником потерпілого докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, беручи до уваги заперечення обвинуваченого та його захисника щодо заявлених витрат на правову допомогу, з урахуванням фактичних обставин справи та наданих доказів, враховуючи складність справи, значення її для сторін, визнання обвинуваченим своєї вини, зважаючи на часткове задоволення цивільного позову, виходячи з принципу співрозмірності, а також доведеного обсягу та характеру виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та обсяг наданих адвокатом послуг, а саме щодо підготування позовної заяви та долучених до неї доказів, представництво потерпілого, з урахуванням вимог розумності, реальності та справедливості, з огляду на часткове визнання обвинуваченим вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7500 грн., суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 підлягають стягненню 10000,00 грн. судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Інші витрати у кримінальному провадженні та речові докази відсутні.

Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот ) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 3670,88 грн. (три тисячі шістсот сімдесят гривень вісімдесят вісім копійок) матеріальної шкоди та 7000 грн. (сім тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

В умовах дії воєнного стану відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно ст.ст. 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1