Номер провадження: 11-сс/813/1879/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000971 від 21.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та накладено арештна майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке було виявлено та вилучено 27.10.2023 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Audi Q 7», державний номерний знак « НОМЕР_1 », а саме на: автомобіль марки «Audi Q 7», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з ключем-брелком, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «AudiQ 7», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, зокрема врахував, що в рамках вказаного кримінального провадження за результатами проведених слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій достеменно встановлено, що для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України підозрюваними особами використовувався автомобіль марки «Audi Q 7», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та зазначив, що санкцією ст.332 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Не погоджуючись з ухвалою, власник майнаподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, а саме автомобілю марки «Audi Q 7», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з ключем-брелком, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «AudiQ 7», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки:

- арешт транспортного засобу, ключів та технічного паспорту є безпідставним та не відповідає критерію речових доказів;

-слідчим суддею не враховано, що автомобіль вилучений, всупереч вимогам КПК, оскільки ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук не містила у собі вимог щодо можливості вилучати будь-який транспортний засіб, а лише зазначено «з метою відшукання носіїв інформації, знаряддя вчинення злочину, сім-карти, гаджети, чернові записи, грошові кошти та інше;

- в протоколі про проведення обшуку слідчим зазначено, що нічого відшукати не вдалось, а слідчим суддею не звернуто на таку обставину увагу;

- клопотання слідчого не містить жодних ідентифікаційних ознак транспортного засобу та слідчий суддя мав повернути таке клопотання органу досудового розслідування;

- в протоколі обшуку не зазначено куди саме вилучається т/з;

-слідчим під час обшуку зроблено службове підроблення, оскільки після того, як органу досудового розслідування не вдалось нічого віднайти, повторно було відкрито протокол обшуку та вилучене т/з;

-слідчим суддею фактично самостійно обґрунтовано клопотання слідчого, замість самого слідчого, який в клопотання про арешт майна жодним чином не обґрунтував підстави для накладення арешту на майно;

-клопотання слідчого не містить аргументації яким чином т/з відноситься до даного кримінального провадження, які сліди на собі зберіг;

- після вилучення т/з жодних слідчих дій з ним не проводилось, що свідчить про відсутність доказового значення вилученого автомобіля .

Крім того, апелянт зазначає, що відношення транспортного засобу, до кримінального провадження не доведене, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, не містять на собі будь-які сліди злочину та не містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності апелянта (власника майна), який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явився, однак з`явився його представник.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.404 КПК України (далі - КПК), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Наведені норми процесуального закону узгоджуються з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Вказані положення також знайшли своє відображення в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, ч.10 ст.170 КПК визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку зокрема на рухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів судової справи СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2023 року за №0000971, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

16.10.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання органу досудового розслідування та надано дозвіл на обшук автомобіля «Audi» моделі Q7, чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

27.10.2023 року, відповідно до протоколу обшуку, зокрема при повторному відкритті протоколу обшуку о 21:48 год у ОСОБА_7 було вилучено автомобіль «Audi» моделі Q7, чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » (а.п. 9-14).

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 27.10.2023 року вилучений, під час обшуку, транспортний засіб визнаний речовим доказом та залишений на спей-майданчику, оскільки транспортний засіб належить підозрюваній осіб, яка організовував незаконне переправлення осіб через державний кордон України (а.п. 17-18).

31.10.2023 року, ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді, з погодженим прокурором ОСОБА_10 , клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 27.10.2023 року під час здійснення обшуку.

Клопотання слідчого мотивоване лише тим, що метою арешту є збереження речових доказів, зокрема транспортний засіб має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Так, обґрунтовуючи клопотання про необхідність накладення арешту, слідчий послався на те, що застосування в даному кримінальному проваджені заходу забезпечення у виді арешту майна необхідне з метою збереження речових доказів, а також те, що майно було знаряддям вчинення злочину, що відповідатиме потребам досудового розслідування.

Водночас апеляційним судом встановлено, що клопотання органу досудового розслідування, всупереч вимогам ч.2 ст.171 КПК, не містить ідентифікаційних ознак вилученого майна, що перешкоджає конкретизувати майно, що може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити права власника та володільця майна.

З клопотання слідчого вбачається, що він просить накласти арешт на автомобіль, ключі та технічний паспорт із загальними назвами, без повного опису (орган, що видав технічний паспорт на автомобіль), зокрема:

- в п. 2 прохальної частини клопотання слідчого не зазначено VIN-код автомобіля, рік випуску та ін. Загальне визначення транспортного засобу, тобто марка та державний номерний знак є недопустимим;

- в п. 3 не конкретизовано яким саме органом видано технічний паспорт на автомобіль та у якому році.

Апеляційний суд звертає увагу на неприпустимість загального зазначення майна, адже кожна вилучена річь має містити конкретні ідентифікаційні ознаки.

Окрім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на автомобіль, слідчий не обґрунтував клопотання, оскільки в ньому відсутні відомості стосовно використання автомобіля під час вчинення злочину. Більш того, в клопотанні міститься вказівка на те, що «грошові кошти набуті внаслідок вчинення злочинів», а тому залишається незрозумілим які саме грошові кошти мав на увазі слідчий, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на автомобіль.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна та повною відсутністю його обґрунтування.

На переконання апеляційного суду, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників майна.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК, слідчий суддя повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків.

Однак, не звернувши уваги на недоліки клопотання, слідчий суддя прийняв клопотання до розгляду, розглянув його та постановив оскаржену ухвалу, яка суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК, яка не була усунута слідчим суддею суду першої інстанції, в порядку ч.3 ст.172 КПК, та приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження на даний перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2023 року, якою у кримінальному провадженні № 0000971, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України накладено арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке вилучено 27.10.2023 року під час проведення обшуку - скасувати.

Постановити нову, якою клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальному проваджені №0000971 від 21.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про накладення арештуна майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке було виявлено та вилучено 27.10.2023 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Audi Q 7», державний номерний знак « НОМЕР_1 », - повернути прокурору для усунення недоліків викладених в мотивувальній частині ухвали на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати на адресу слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4