УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 741/85/22

провадження № 51-5691ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката

ОСОБА_5 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня

2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 липня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Частково задоволено цивільний позов, заявлений потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілих кожному по 200000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 31 липня 2023 року зазначений вирок залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він

08 листопада 2021 року, близько 00:30 знаходячись за місцем проживання

в АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, завдав ОСОБА_8 один удар кухонним ножем в стегно, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до масивної крововтрати, внаслідок чого потерпілий помер.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у суд першої інстанції. Вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК неправильно, оскільки у нього не було умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, і тому підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 119 цього Кодексу. Зазначає, що вирок місцевого суду складено поза межами нарадчої кімнати, оскільки час перебування суду в нарадчій кімнаті, відповідно до журналу складає 10 хв, однак вирок проголошувався 30 хв.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Суд касаційної інстанції не вправі втручатися в рішення судів нижчих інстанцій із будь-яких інших підстав.

Як убачається з копій судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Доводи захисника про необхідність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 119 КК

є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення, про що у своєму рішенні зазначив суд, і з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з сталою практикою Верховного Суду (постанови у справах № 51-649км18,

51-2941км18, 51-6829км18), розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень. У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечним, протиправним діянням та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), судам необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 121 КК, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій,

і непрямій формі.

Зі змісту вироку слідує, що ОСОБА_4 під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та наслідки заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, у вигляді колото-різаного ушкодження зовнішньої бічної поверхні лівого стегна з ушкодженням судинно-нервового пучка, завдав ОСОБА_8 одного удару кухонним ножем в ліве стегно.

В судовому засіданні ОСОБА_4 частково визнав свою вину та показав суду, що

07 листопада 2021 року він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вживали алкогольні напої. Близько 00:00 між ним та ОСОБА_8 розпочалася лайка та штовханина. Наголосив, що ОСОБА_8 його не бив, однак поводив себе агресивно та неадекватно, і тому він вдарив його ножем, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 .

Згідно з висновком експерта від 20 грудня 2021 року № 282, ножове поранення, виявлене у потерпілого ОСОБА_8 , нанесене з силою, рановий канал проходить зверху вниз і глибиною близько 11 см і смерть потерпілого настала через гостру крововтрату.

Крім того, як на докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 2 ст.121 КК, місцевий суд послався на фактичні дані, що містяться у протоколі огляду місця події, згідно з яким оглянуто домоволодіння ОСОБА_4 та вилучено два марлеві тампони із змивом речовини бурого кольору, кухонний ніж, джинсові штани та чоловічі тапки зі слідами речовини бурого кольору; у протоколі проведення слідчого експерименту від 08 листопада 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 детально показав місце, спосіб та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а саме пояснив, що він тримаючи в руці металевий ніж завдав одного удару ножем в ліву ногу ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_4 , врахував і показання свідків, а саме: ОСОБА_9 , який повідомив суду, що в день вчинення кримінального правопорушення він разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 по обличчю та кинув в нього чашку чи стакан, розбив скло у вікні. Після цього між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 один удар ножем у ліву ногу вище коліна. Зазначені показання свідка ОСОБА_9 , узгоджуються з тими обставинами про які він вказував під час слідчого експерименту за його участю.; свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що він разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вживали алкогольні напої, через дріб`язковий привід його декілька разів ударив ОСОБА_8 , після чого він залишив баню та вийшов з подвір`я. Повернувшись назад, побачив пораненого ОСОБА_8 , який сидів у дворі та кричав, що болить нога, навколо була кров. В подальшому він дізнався, що ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_8 ножем; свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що 07 листопада 2021 року він прокинувся від криків, коли він вийшов на двір то побачив ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , у останнього з ноги текла кров. Пізніше він дізнався, що син вдарив ОСОБА_8 ножем, який лежав на столі у дворі та використовувався по господарству.

Оцінивши вищевказані та інші наведені у вироку докази, зокрема, що свідчать про спосіб і знаряддя злочину, локалізацію отриманого ОСОБА_8 тілесного ушкодження - стегна з пересіченням судин та частковим пересіченням нерву, обстановки, яка передувала вчиненню злочину, поведінки засудженого та потерпілого, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 мав умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому. Зазначені обставини вказують на наявність у діях засудженого ознак складу злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 121 КК, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК.

Апеляційний суд у межах своїх повноважень розглянув апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 на вирок місцевого суду, на виконання положень ст. 419 цього Кодексу надав вмотивовані відповіді на доводи, наведені у скарзі, урахував обставини, які за законом мають правове значення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого, та ухвалив обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.

Твердження захисника щодо відсутності умислу засудженого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , суд оцінив та зазначав, що вони спростовуються наведеними в матеріалах провадження доказами.

Доводи захисника про неправильне застосування кримінального закону колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із складанням судом першої інстанції обвинувального вироку поза межами нарадчої кімнати, оскільки час перебування суду в нарадчій кімнаті складав 10 хв, а вирок проголошувався протягом 30 хв, є необґрунтованими.

Положеннями статей 367, 371, 418 КПК передбачено порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті.

Вказані норми закону не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання, також КПК не передбачає часових обмежень щодо таємниці наради суддів, а тому відсутні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі.

Вищевказане узгоджується з практикою Верховного Суду викладеною у постановах від 01 жовтня 2019 (справа № 285/3516/17, провадження № 51-999км19) та від

11 березня 2021 року (справа № 711/798/18, провадження №51-1352км19).

Таким чином, судові рішення відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 липня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3