Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3673/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.111-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000104 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 21 лютого 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Житомира, громадянку України, непрацюючу, інваліда 2-ї групи, одружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-

- за ч. 1 ст. 111-1 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, а також посади в підприємствах, установах та організаціях державної та комунальної форм власності зі здійснення навчальної та викладацької діяльності на строк 10 (десять) років.

встановила:

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , яка є громадянкою України, 10.05.2022 приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи на робочому місці: в кабінеті директора на 2-му поверсі приміщення закладу «Музична школа імені Святослава Ріхтера Житомирської міської ради», що є громадським місце, за адресою: м. Житомир, вул. Івана Франка, 12, під час спілкування з директором, та колегами, які перебували у коридорі біля кабінету, голосно та публічно виправдовувала перед директором дії збройних сил російської федерації, а саме зазначаючи, що російська федерація не воює з Україною, а лише намагається проводити "спеціальну військову операцію для захисту українського населення", звинувачувала військовослужбовців ЗС України у знущанні та нелюдському поводженні над російськими полоненими, а також заперечувала вчинення військових злочинів російськими військовими у м. Буча та м. Бородянка, називаючи їх «фейками» які розповсюджує Україна. Крім того, ОСОБА_6 наголошувала та цинічно доводила, що російські війська правильно роблять, що вбивають українців.

Таким чином, ОСОБА_6 , як громадянка України, публічно заперечувала здійснення збройної агресії проти України, виправдовувала дії військово-політичного керівництва країни-агресора, її збройних формувань.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо неї, як вбачається зі змісту скарги за недоведеністю її вини.

Вважає вирок незаконним, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що жоден свідок не підтвердив, що вона особисто з ними спілкувалась на тему війни, чи будь яку іншу тему, в коридорі чи в будь-якому іншому місці. Свідки зазначили, що подія сталася близько 12-ї години 10.05.2022 року. Деякі зазначають, що в проміжку між 12 та 13 годинами. Вказаний час зазначений у вироку суду, як встановлений факт. Покази обвинуваченої, де вона зазначила, що до школи прибула близько 14-ї години, не перевірялися та були проігноровані, хоча це підтверджується роздруківкою з карти Googl про її переміщення. Свідки в своїх показах плутались у місцезнаходженні один одного, що на думку апелянта, підтверджується їхніми показами. Більшість свідків стверджують, що вона вела розмову про Бучу та Бородянку , але свідок ОСОБА_11 стверджує, що обвинувачена розмовляла про Бучу та Ірпінь .

Вважає, що суд помилково встановив, що покази свідків є логічними, послідовними і, що саме покази свідків є достатніми доказами для підтвердження її вини та зазначив формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення поза межами висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

На думку апелянта, суд не в повній мірі дослідив всі обставини кримінального провадження, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, помилково відхилив докази сторони захисту та провів судовий розгляд у невідповідність обвинувальному акту.

Від прокурора надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , в яких вона просить апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, а саме в умисних діях, які виразились у публічному запереченні громадянином України здійснення збройної агресії проти України, публічних закликах до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Обвинувачена ОСОБА_6 у суді першої інстанції своєї вини не визнала, в суді апеляційної інстанції надала аналогічні пояснення.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченої, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченої та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України.

Так, свідок, ОСОБА_13 пояснила, що є директором школи, де працювала обвинувачена, з останньою мала приязні відносини. 10 травня о першій половині дня викликала обвинувачену на роботу, оскільки та майже рік хворіла, а тому було багато робочих моментів, які потрібно було обговорити. В ході розмови, обвинувачена запитала чому вона засмучена, на що відповіла, що 9 травня бомбили Одесу, розбомбили місце роботи її сина, у зв`язку з чим постраждало троє охоронців, та почула у відповідь від обвинуваченої - "і будуть бомбити, будуть жестоко бити та убивати, це операція, і треба було себе правильно поводити в даній ситуації". Потім ОСОБА_6 запитала чи відомо їй як українські військові знущаються над російськими військовополоненими, а Буча і Бородянка це "фейк", при цьому обвинувачена вела діалог лише російською мовою. Пізніше до кабінету зайшла викладач ОСОБА_11 , а тому сказала обвинуваченій, щоб остання вийшла з кабінету, на це обвинувачена сказала: "а ви знаєте, що було в 25 школі? Вони не промахнулись". На такі слова ОСОБА_6 , вона знову наполягла на тому, щоб остання пішла з кабінету. Розмова відбувалася при відкритих дверях. Також ОСОБА_6 наполягала на тому, що "це спецоперація, що нічого не було і Президент ОСОБА_16 мав себе вести по іншому, що їх прийшли освобождать". Також зазначила, що проросійську позицію ОСОБА_6 мала з початку війни, а саме в 2015 році на уроках дітям висловлювала підтримку росіянам, а не українцям, у зв`язку з чим зі скаргою звертався батько учениці. Зазначила, що приміщення школи має гарну акустику, тому при відкритих дверях чутно розмову в коридорі, при цьому ОСОБА_6 говорила дуже чітко і впевнено. Уточнила, що виходячи з кабінету ОСОБА_6 говорила про 25-ту школу, а вона в цей час вже була в коридорі, де також були викладачі ОСОБА_17 і ОСОБА_11 . Також зазначила, що ОСОБА_6 гарний викладач і вона зі своєї сторони коли остання захворіла підтримувала її. Зазначила, що в колективі обвинувачену ніхто не переслідував.

Свідок ОСОБА_18 зазначила, 10 травня приблизно з 12 до 13 години була свідком розмови обвинуваченої та директора на високих тонах, оскільки разом з ОСОБА_19 перебували поруч з кабінетом директора в класі. ОСОБА_6 стверджувала, що це "не війна, а спецоперація", Буча це "фейк", "бомбили і будуть бомбити", "25 школа це не випадково", "українські військовослужбовці знущаються з російських полонених". Директор на такі слова, голосно попросила ОСОБА_6 залишити її кабінет. В цей час ОСОБА_11 зайшла до кабінету директора, але остання попросила її вийти. Зазначила, що вона особисто не заходила до кабінету директора, але бачила, що ОСОБА_6 стояла спиною до дверей і висловлювалася остання ствердно.

Свідок ОСОБА_20 надала аналогічні показання щодо часу, дати, місця події та її очевидців. Свідок перебувала в класі, двері усіх кабінетів на другому поверсі були відчинені, а тому чула розмову на підвищених тонах обвинуваченої та директора. Чула як обвинувачена висловлювала свою позицію з приводу того, що Буча це "фейк, постановочний варіант", "українські військові знущаються над російськими вояками", висловлювалась про 25 школу, стверджувала, що знає чому в школу цілились, що це не випадково. Свідками цього також були ОСОБА_21 - заступник директора з господарської частини, ОСОБА_11 , ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_23 надав аналогічні показання щодо часу, дати, місця події та її очевидців. Зазначив, що 10.05. прийшов на роботу близько 12.00 год, почув жіночі голоси, один з яких був голосом директора, інший - обвинуваченої. Свідок перебував на площадці між сходами, а тому почув розмову про те, що "наші військові катують російських полонених", "про 25 школу". Обвинувачена стверджувала, "що російські військові попали туди куди і цілились".

Свідок ОСОБА_24 надала аналогічні показання щодо часу, дати, місця події та її очевидців. Зазначила, що близько обіду, обід починається о 13.00 год., коли підіймалася з вбиральні на 2-й поверх почула крики та стала свідком розмови на підвищених тонах, яка відбувалася в кабінеті директора. Зайшовши до кабінету побачила директора і обвинувачену, яка стояла біля столу директора, привіталася і почула слова про те, що обвинувачена стверджувала, що Буча , Ірпінь - це "фейк», говорила про 25-ту школу,"«що знущання над нашими полоненими це не знущання", "що це не війна, а спеціальна операція", і ці слова її дуже обурили. Розмова була емоційна з обох боків.

Свідок ОСОБА_25 надала аналогічні показання щодо часу, дати, місця події та її очевидців. Зазначила, що почула розмову, яка відбувалась на підвищених тонах, Обвинувачена говорила підвищеним тоном, "що наші воїни знущаються над російськими солдатами", а Буча та Бородянка - це "фейки", "знаєте що було у 25 ліцеї, і будуть бомбити".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для критичної оцінки показів свідків судом не встановлено, оскільки мотивів можливої нечесності та наявність приводів для обмовляння як підстав давати неправдиві свідчення суду не доведено, репутація свідків не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана. Крім того, за правилами, передбаченими ст. ст. 352, 353 КПК України, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому будь-яких підстав недовіряти їх показам у суду першої інстанції не було.

Вище зазначені показання свідків, ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 які чітко зазначили, що обвинувачена публічно, перебуваючи в кабінеті директора, у присутності директора та у присутності працівників школи, які перебували біля кабінету директора, виправдовувала дії збройних сил російської федерації, зазначаючи, що остання проводить "спеціальну військову операцію", звинувачувала військовослужбовців Збройних Сил України у знущанні над російськими військовополоненими, а також заперечувала вчинення військових злочинів у містах Буча та Бородянка, називаючи їх "фейками", при цьому доводила, що російські війська правильно роблять, що вбивають українців.

На думку суду апеляційної інстанції, покази зазначених свідків є послідовними за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх достовірності та спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_6 ..

Підстав для критичної оцінки показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 колегія суддів не знаходить, оскільки їх показання узгоджуються з матеріалами справи, вони не мали неприязних стосунків з обвинуваченою, зазначили, що мають добрі відносини з обвинуваченою, відзиваються про неї як про гарного викладача, а відповідно мотивів для її оговору або діють під впливом директора не встановлено.

Крім того, всі вищезазначені свідки зазначили, шо з початку війни з 2014 року ОСОБА_6 мала проросійські погляди.

Доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей в даті та місці скоєння кримінального правопорушення, способу спілкування не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Ознака публічності для закликів або заперечень - визначена у п. 1 Примітки до ст. 111-1 КК України. Публічним вважається висловлення заперечення до невизначеного кола осіб, зокрема у мережі Інтернет або за допомогою засобів масової інформації.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 30.05.2022 року до ЄРДР були внесені відомості за № 0000104 щодо вчинення на початку травня 2022 року громадянкою України ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.1 ст. 111-1 КК України. В ході досудового розслідування, після проведення слідчих дій орган досудового розслідування уточнив обставини, а саме те, що події відбувалися 10.05.2022 року, у період часу з 12 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин в коридорі 2-го поверху приміщення закладу «Музична школа імені Святослава Ріхтера Житомирської міської ради», що є громадським місцем, за адресою; м. Житомир, вул. Івана Франка, 12, був складений рапорт про виявлене кримінальне правопорушення, а в подальшому зазначивши це у обвинувальному акті ( а.п. 60).

Місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК, є коридор 2-го поверху приміщення закладу «Музична школа імені Святослава Ріхтера Житомирської міської ради», що є громадським місцем, за адресою; м. Житомир, вул. Івана Франка, 12.

В обвинувальному акті місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК, зазначено коридор 2-го поверху приміщення закладу «Музична школа імені Святослава Ріхтера Житомирської міської ради», що є громадським місцем, за адресою; м. Житомир, вул. Івана Франка, 12.

Отже публічним в даному кримінальному провадженні свої заперечення щодо здійснення збройної агресії проти України ОСОБА_6 висловила свідкові ОСОБА_13 , в публічному місці, а саме в кабінеті директора, при цьому свідками цих заперечень ОСОБА_6 , стали також свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 ..

Крім того, правильність встановлення часу та місця вчинення кримінального правопорушення підтвердили у суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , вони також вказали, що події, які інкримінуються обвинуваченій мали місце 10.05.2022 року в період часу з 12 до 13 год..

Послідовні показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , які узгоджуються між собою, в деталях, відсутність у них будь-яких причин для повідомлення неправдивої інформації щодо ОСОБА_6 і те, що про вказані обставини свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_23 зазначили, що обвинувачена з 2014 року, на початку війни висловлювала підтримку росіянам, а не українцям, свідок ОСОБА_13 зазначила, що у зв`язку з цим зі скаргою звертався батько учениці, переконливо свідчать про правдивість їх показань.

Розбіжності щодо зазначення свідками дати та часу вчинення кримінального правопорушення, як зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченої пояснюється тим, що пройшов тривалий проміжок часу, з моменту вчинення кримінального правопорушення, що зумовлено особистим сприйняттям свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 цих подій.

Суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , недостовірними, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що сама обвинувачена ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції не заперечувала те, що 10.05.2022 р., в час, що суттєво не відрізняється від встановленого судом та повідомленого свідками вона мала розмову з директором ОСОБА_13 , в її кабінеті щодо війни, а це на думку колегії суддів додатково свідчить, що повідомлені свідками обвинувачення обставини, які узгоджуються між собою, відповідають дійсності.

Апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про порушення судом вимог ст. 377 КПК України, оскільки уточнення судом часу вчинення кримінального правопорушення приблизно о 12 год. (обвинувальному акті приблизно в період з 12 по 13 год) та місця вчинення правопорушення - кабінет директора і коридор навчального закладу (обвинувальному акті коридор), що встановлено судом суттєво не відрізняється від викладеного у обвинувальному акті, не змінює істотно формулювання обвинувачення за його фактичними обставинами, а також не змінює юридичну кваліфікацію пред`явленого обвинувачення та не погіршує становище особи, а лише більш детально конкретизує фактичні обставини кримінального правопорушення, що не забороняється та не свідчить про вихід суду за межі обвинувачення викладеного в обвинувальному акті.

Не може апеляційний суд погодитися і з доводами обвинуваченої щодо невірного встановлення часу вчинення інкримінованих їй дій, оскільки, як вона вказує, в школу вона прибула лише о 13 год. 44 хв. 10.05.2022 р.

Так, судом встановлений приблизний час вчинення кримінального правопорушення, який узгоджується з показаннями свідків. Обвинувачена ОСОБА_26 роздруківки з геолокації розташування та переміщення з додатку карти Googl суду не надавала, а тому суд не міг у вироку надати оцінку цим доводам обвинуваченої.

Разом з тим, вказана роздруківка відображає лише вибірковий період розташування невстановленого мобільного телефону в Музичній школі імені Святослава Ріхтера 10.05.2022 р. з 13:44 - 15:50, що навіть за умови належності телефону обвинуваченій та перебування його при ній, не спростовує перебування її на місці вчинення кримінального правопорушення приблизно о 12 год., як встановив суд, оскільки за такий період роздруківка даних не містить.

Крім того, зазначена функція щодо місцеперебування додатку геолокації карти Googl не встановлена за замовчуванням, а може бути активована чи відключена абонентом, в любий час.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часу і місця вчинення кримінального правопорушення.

Колегія судів зазначає, що санкція ч. 1 ст. 111-1 КК України надає можливість суду як призначати основне покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, так і займатися певною діяльність на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру злочинних дій, їх наслідків.

В інкримінованому ОСОБА_6 кримінальному правопорушенні, посягання здійснюється на національну безпеку України з метою заподіяти шкоду національній безпеці України.

При цьому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого в ч. 1 ст. 111-1 КК України, визначено лише покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Такий вид покарання може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.

До схожого висновку про визначення покарання, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України прийшов і ВС у справі № 295/5493/22 у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 04.04.2023 року.

Що стосується матеріалів даного кримінального провадження, то колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_6 будучи громадянкою України та викладачем закладу «Музична школа імені Св. Ріхтера» Житомирської міської ради, всупереч положенням ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» порушила свої обов`язки, зокрема: дотримуватися педагогічної етики; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; та вчинила дії, які виразились у публічному запереченні здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України та публічних закликах до підтримки рішень та дій держави агресора та збройних формувань.

Отже, апеляційний суд з урахуванням вищенаведеного, приходить до висновку про те, що обране обвинуваченій покарання очевидно відповідатиме його меті, а саме: сприятиме виправленню засудженої й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів констатує те, що суд першої інстанції вірно встановив правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і як наслідок призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, а також посади в підприємствах, установах та організаціях держаної та комунальної форм власності зі здійснення навчальної та викладацької діяльності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: