ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 670/524/21

провадження № 51-2743 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001844, 0000025, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, 23 вересня 2021 року вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначене вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, ОСОБА_7 призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців 10 днів.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1 770 грн. матеріальної шкоди та 4 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні та скасовано арешт на майно.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого - без задоволення.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 01 вересня 2021 року близько 11:00 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, із підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , у якому тимчасово проживав з дозволу власника ОСОБА_6 , таємно викрав металевий каналізаційний люк вартістю 600, 32 грн., саморобний металевий каток вартістю 332, 32 грн. та чавунну ванну вартістю 600 грн., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1 532, 64 грн.

Також, 11 вересня 2021 року близько 11:00 год., за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, із підвального приміщення будинку викрав електродвигун вартістю 1170 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23.09.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт, та 04.11.2021 року поставлений на облік Хмельницького районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації», будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, свідомо ігноруючи покладене на нього зобов`язання, без поважних причин, умисно, з метою ухилитися від відбування покарання, у період з 05.01.2022 по 14.01.2022 тричі не з`явився у Віньковецьку селищну раду для відбування покарання у виді громадських робіт, не маючи на те законних підстав, чи будь-яких поважних причин.У зв`язку із цим, 10.01.2022, інспектором органу з питань пробації ОСОБА_7 винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, з яким останній ознайомився та підписав. ОСОБА_7 , незважаючи на винесене застереження, надалі свідомо ігноруючи покладене на нього зобов`язання, без поважних причин, умисно, з метою ухилитися від відбування покарання, починаючи з 14.02.2022 по 18.02.2022, жодного разу не з`явився для відбування громадських робіт в комунальне підприємство «Віньковецький комунсервіс».

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що місцевий суд всупереч вимог п.2 ч.3 ст.374, 370 КПК України у вироку не мотивував чому виключив із обвинувачення частину викрадених речей, а також не навів мотивів з яких не взяв до уваги показання потерпілого, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вважає, що внаслідок зменшення обсягу обвинувачення суд неправильно вирішив цивільний позов, а стягуючи моральну шкоду, в мінімальному розмірі, суд в повній мірі не врахував, що потерпілий є особою похилого віку, переживання вплинуло на його стан здоров`я, завдана шкода не відшкодована, тому змушений буде нести фінансові витрати для придбання аналогічного майна.

Суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання сторони захисту про повторний допит свідків, повторно їх не допитав, чим порушив вимоги ст.404 КПК України.

Крім того, в порушення вимог ст.419, 370 КПК України, доводи апеляційної скарги потерпілого належним чином не перевірив та в ухвалі не зазначив підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження

Потерпілий ОСОБА_6 , в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважала скаргу потерпілого необґрунтованою та просила залишити її без задоволення. Аналогічну позицію підтримав засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються.

Потерпілий ОСОБА_6 не погоджується із обсягом обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, визнаного судом доведеним, через те, що на його думку, місцевий суд виключив із обвинувачення частину викрадених речей. Проте, ці доводи були предметом належної перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта ( ч. 1 ст. 337 КПК України).

Виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, а також правова кваліфікація правопорушення, визначає межі судового розгляду кримінального провадження.

Згідно із п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до фактичних обставин, зазначених у обвинувальному акті, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні двох епізодів крадіжок майна з підвального приміщення житлового будинку по АДРЕСА_2 належному ОСОБА_6 , а саме: металевого каналізаційного люку вартістю 600, 32 грн., саморобного металевого катка вартістю 332, 32 грн., чавунної ванни вартістю 600 грн. та електродвигуна вартістю 1170 грн.Кримінальним правопорушенням потерпілому завдано матеріальну шкоду на загальну суму 2702,64 грн.

Заслуговує на увагу те, що у заяві про вчинене кримінальне правопорушення повідомлялось лише про крадіжку майна в обсязі, зазначеному в обвинувальному акті. Про зникнення будь-яких інших речей потерпілий ОСОБА_6 під час досудового розслідування не повідомляв. Відповідно до протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 13.10.2021 потерпілому були відкриті всі матеріали кримінального провадження, з якими він ознайомився в повному обсязі, при цьому вказав про відсутність будь-яких заяв, зауважень та клопотань. Тобто ОСОБА_6 повністю був ознайомлений з обсягом обвинувачення висунутого ОСОБА_7 . Проте, в суді першої інстанції, при подачі цивільного позову, потерпілий вперше вказав про викрадення у нього ще й іншого майна, загальною вартістю 86 505 грн.

Суд першої інстанції, здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження в межах обвинувального акту, обґрунтовано зазначив про недоведеність вимог потерпілого, оскільки з висунутого ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинуваченнятака шкода не випливає. Суд визнав повністю доведеним обвинувачення в обсязі відповідно до обвинувального акта та, дотримуючись вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку чітко зазначив формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, зокрема місце, час, спосіб вчинення та наслідків кримінального правопорушення - заподіяння потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2702,64 грн. При цьому суд не зменшував обсяг обвинувачення, як про те безпідставно йдеться у касаційній скарзі.

Доводи потерпілого про те, що суд у вироку не мотивував чому не взяв до уваги його показання, а також показання свідків ОСОБА_8 й ОСОБА_9 щодо розміру викраденого майна, повністю спростовуються аудіозаписом судового засідання із якого слідує, що місцевий суд у вироку чітко відобразив показання, як самого потерпілого так і свідків, які він безпосередньо сприймав в судовому засіданні, в тому обсязі, що вони повідомляли. Стосовно ОСОБА_10 , то така особа взагалі не допитувалася ні в суді, ні під час досудового розслідування, питання про його допит в якості свідка сторони кримінального провадження не порушували.

Потерпілий ОСОБА_6 вважає, що внаслідок зменшення, на його думку, обсягу обвинувачення суд неправильно вирішив цивільний позов. Ці доводи не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 цього Кодексу, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому майнова шкода - це наслідки кримінального правопорушення, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи, у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи, а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на відновлення знищеного чи пошкодженого майна, тощо).

Шкода, яка підлягає стягненню в кримінальному провадженні, нерозривно пов`язана із правопорушенням і має випливати з пред`явленого обвинувачення.

Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, будь-які обставини, які не пов`язані із кримінальним правопорушенням і не мають значення для нього, не встановлюються та не доказуються.

Потерпілий ОСОБА_6 , звертаючись до суду з цивільним позовом про стягнення із обвинуваченого матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, визначив її розмір у сумі 86 505 грн., вказавши про викрадення ОСОБА_11 додаткового майна, яке органом досудового розслідування у провину обвинуваченому не ставилось. Місцевий суд, дотримуючись положень ч.1 ст. 337 КПК України, розглянув кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, визнав його доведеним та встановив, що заявлений потерпілим цивільний позов у розмірі 86 505 грн. не випливає з висунутого обвинувачення. Задовольняючи позов частково, суд вірно встановив, що внаслідок вчинення обвинуваченим крадіжок металевого каналізаційного люку вартістю 600, 32 грн., саморобного металевого катка вартістю 332, 32 грн., чавунної ванни вартістю 600 грн. та електродвигуна вартістю 1170 грн., із підвального приміщення будинку належного ОСОБА_6 , останньому спричинено майнову шкоду на загальну суму 2702,64 грн, яка доведена доказами саме в такому розмірі. При цьому, суд правильно врахував той факт, що металевий каналізаційний люк вартістю 600, 32 грн. та саморобний металевий каток вартістю 332, 32 грн. за вироком суду повернуто потерпілому, а тому дійшов слушного висновку про стягнення із засудженого на користь ОСОБА_6 1770 грн. у відшкодування майнової шкоди (600 грн. за викрадену чавунну ванну та 1170 грн. за електродвигун).

Посилання потерпілого про необґрунтованість розміру моральної шкоди теж належно перевірялись апеляційним судом та не знайшли свого підтвердження.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Із матеріалів провадження видно, що суд, задовольняючи частково цивільний позов, взяв до уваги те, що внаслідок крадіжки потерпілий ОСОБА_6 , який є особою похилого віку, зазнав душевних страждань, переніс стрес, що призвело до зміни його звичного способу життя. Саме з урахуванням характеру, глибини та обсягу моральних страждань, понесених ОСОБА_6 , суд правильно встановив, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у 25 000 грн. не відповідав засадам розумності та виваженості, тому зменшив його до 4 000 гривень.

Що стосується доводів потерпілого про те, що апеляційний суд порушив вимоги ст.404 КПК України через те, що повторно не допитав свідків, то такі не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Сам факт незгоди сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Потерпілий ОСОБА_6 ні в апеляційній скарзі, ні безпосередньо в суді апеляційної інстанції, не наводив жодних обґрунтувань того, що докази, які він просив повторно дослідити, були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, при цьому, підстав, передбачених частиною третьою статті 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій статтею 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.

При цьому, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст.405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги потерпілого та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи ОСОБА_6 в цій частині теж неприйнятні.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого немає.

Беручи до уваги викладене та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3