УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0004106 від 27.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

26.12.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про часткове скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2023 року у кримінальному провадженні №0004106 від 27.11.2023 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 29.10.2021, є ОСОБА_3 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що усі необхідні експертизи із транспортним засобом у межах кримінального провадженні проведені та потреба його арешті відпала.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали клопотання та у частині вирішення поданого клопотання матеріали кримінального провадження №0004106 від 27.11.2023, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Слідчий суддя установив, що слідчими першого слідчого відділу ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004106 від 27.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2023 накладений арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 29.10.2021, є ОСОБА_3 .

Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з наданих матеріалів, у межах досудового розслідування проведені судова інженерно-транспортна експертиза вилученого транспортного засобу, за результатом якої не виявлено непрацездатності робочої гальмівної системи автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , встановлений та описаний стан транспортного засобу , пошкодження на бампері, фарі, дзеркалі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що власник транспортного засобу ОСОБА_3 не є учасником дорожньо-транспортної пригоди, іншого процесуального статусу окрім третьої особи, стосовно майна якої вирішено питання про арешт, не має.

З огляду на викладене, підстав зберігати транспортний засіб у розпорядженні сторони обвинувачення натепер немає.

З урахуванням викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального із застосуванням усіх визначених законом заборон.

Разом із цим відсутні підстави для скасування арешту у частині розпорядження транспортним засобом, що включає у себе заборону вносити зміни у його механізми.

Крім цього заявник у клопотанні зазначає, що поінформований та не допускатиме приховування, підміни, знищення та пошкодження майна.

А тому клопотання власника майна є обґрунтованим у частині надання йому можливості ним користуватися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні №0004106 від 27.11.2023 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 29.10.2021, є ОСОБА_3 , у частині заборони права користування цим транспортним засобом із залишенням заборони відчуження та розпорядження ним.

У іншій частині вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1