Номер провадження: 11-кп/813/809/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділенні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0001237 від 30.09.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, раніше не судимого, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 255 КК України,

встановив:

В Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України,

Ухвалою суду першої інстанції в підготовчому судовому задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_8 строком до 26 січня 2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що встановлені раніше ризики, передбачені статтею 177 ч.1 п.п.1, 2, 3 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисникпосилаючись на незаконність оскарженої ухвали, стверджує про відсутність ризиків впливу обвинуваченого на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, оскільки відомості про них відсутні в обвинувальному акті та Реєстрі матеріалів досудового розслідування. Вважає відсутнім ризик знищення, спотворення або приховування речових доказів, оскільки досудове розслідування завершене та органом досудового розслідування вже зібрані всі докази. Крім того, захисник вказує, що інші обвинувачені у кримінальному провадженні, з якого виділено кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , перебувають під особистим зобов`язанням. Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі. Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_8 залишив територію України до затримання інших учасників у кримінальному провадженні, особисто не отримував повідомлення про підозру, органом досудового розслідування не викликався, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування. Захисник також не погоджується з висновком суду щодо неможливості застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, оскільки це порушує його право на свободу та особисту недоторканість.

Крім того, захисник звертає увагу, що судом необґрунтовано продовжено строк тримання під вартою більше ніж на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 також просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 27.11.2023 року, оскільки повний текст ухвали ним отримано 01.12.2023 року, а 04.12.2023 року подано апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів вважає, що захисником фактично не пропущений строк на подання апеляційної скарги, оскільки останній строку припадав на вихідний день - 02.12.2023 року, та наступним за ним робочим днем було 04.12.2023 року, і саме в цей день захисник подав апеляційну скаргу, а тому строк поновлення не потребує.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд скарги захисника проведено за відсутності обвинуваченого, який не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, на підставі яких можливо дійти висновку про застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а утримування від вартою ОСОБА_8 на теперішній час не є єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити його належну поведінку.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на встановлені раніше ризики, передбачені статтею 177 ч.1 п.п.1,2,3 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, може знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадження наразі не зменшилися та продовжують існувати з високою ймовірністю. Суд послався на те, що обвинувачений на стадії досудового розслідування знаходився у міжнародному розшуку на протязі тривалого часу, обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, а тому розуміючи тяжкість можливого покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, останній може вдатися спроб переховуватись від суду.

Апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду стосовно того, що ризики в даному кримінальному провадженні не зменшилися, виходячи з наступного.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Апеляційний судом встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме участь у злочинній організації.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, організатором вчинення злочинів була інша особа, відомості про яку не розкриті в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , з огляду на те, що відносно цієї особи на теперішній час провадження розглядається у суді першої інстанції. Крім того, організатором злочину до вчинення протиправних дій було залучено співорганізаторів (відповідно до обвинувального акту) у кількості трьох осіб, відомості про яких також не зазначені у обвинувальному акті.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акту був залучений вже співорганізаторами злочину, до злочинної схеми разом з іншими особами.

Апеляційний суд на даній стадії не вдається до аналізу обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, що має бути перевірено судом першої інстанції під час судового розгляду шляхом безпосереднього дослідження всіх доказів по справі та надання їм остаточної оцінки з точки зору допустимості та достовірності, а також взаємозв`язку між собою.

Проте, колегія суддів вважає, що з огляду на можливу участь ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, останній відігравав не ключову роль у його вчиненні, з огляду на що не можна вважати достатньо актуальним ризик впливу обвинуваченого на свідків, та більш того на інших обвинувачених. Крім того, існування такого ризику є недоведеним, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на існування таких фактів.

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася.

Прокурор в клопотанні, а суд в оскарженій ухвалі послались на те, що продовжує існувати ризик знищення, переховування або спотворення обвинуваченим будь яких із речей, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, але апеляційний суд визнає ці доводи безпідставними та декларативними, оскільки прокурор не пояснив суду в який спосіб обвинувачений може знищити будь-які речі, які вилучені на стадії досудового розслідування та знаходяться в розпорядженні сторони обвинувачення.

Апеляційний суд погоджується з існуванням ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, але цей ризик є мінімізованим з урахуванням даних про особу обвинуваченого.

В даному випадку, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Одесі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відомостей про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження намагався перешкоджати кримінальному провадженню відсутні.

Апеляційний суд приймає доводи як захисника так і прокурора з приводу перебування ОСОБА_8 у розшуку та переховування від органів досудового розслідування, однак враховує, що прокурором не спростовано, що ОСОБА_8 покинув межі території України до повідомлення йому про підозру, однак оцінку такому вчинку має дати лише суд під час розгляду обвинувального акту, де сторони не позбавленні права надавати суду свої докази на доведення своїх позицій.

Колегія суддів звертає увагу на невмотивованість рішення суду щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, з огляду на те, що інші обвинувачені в кримінальних провадженнях, які були виділені та направлені до суду першої інстанції, незважаючи на їх більш суттєву роль у вчинених злочинах (відповідно до обвинувачення), перебувають на теперішній час під особистим зобов`язанням. При цьому, прокурор повідомив апеляційному суду, що порушень покладених на інших обвинувачених процесуальних обов`язків на даний час не зафіксовано.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою без альтернативи внесення застави та вважає, що на даній стадії судового провадження відсутня подальша необхідність обмеження права обвинуваченого на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки прокурором не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його роль в інкримінованому йому злочині, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є на даній стадії кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти суд першої інстанції на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співрозмірним злочину, який інкримінуються обвинуваченому та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання останнім покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд також визнає слушними доводи захисника з приводу продовження місцевим судом обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою поза межами, визначеними КПК. однак з огляду на те, що ухвала суду підлягає скасуванню із застосуванням до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, таке порушення судом положень КПК втрачає свою актуальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001237 від 30.09.2021 року за ч.2 ст.255 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_8 .

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги або іншої загрози життю, пов`язаної із воєнним станом.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1.прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

2.не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4.утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

5.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді домашнього арешту становить до 26.01.2024 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору - до відома, та начальнику ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4