Справа №: 343/2119/23
Провадження №: 1-кп/0343/117/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано Франківської області об`єднане кримінальне провадження № 1-кп/0343/117/23, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000313 від 14.08.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, учасника бойових дій, без постійного місця роботи, судимого 14.12.2022 Долинським районним судом Івано Франківської області за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю: прокурорів Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину:

ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_6 , з якою перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

Злочин вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи раніше судимим за ст. 126-1 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 , з якою він спільно проживає у квартирі АДРЕСА_2 , де вони ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, тобто перебувають у близьких відносинах.

У порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою, кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно, систематично в період з 30.03.2023 по 24.07.2023 вчиняв відносно своєї матері ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виражалось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її сторону нецензурною лайкою, її приниженні, що погіршило якість її життя із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання.

В результаті таких протиправних дій, ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення (26.01.2023, 11.04.2023, 13.05.2023) домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої ОСОБА_6 , яке полягало у висловлюванні в сторону останньої нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи, а саме: 30.03.2023, 29.05.2023 та 13.05.2023 Долинським районним судом Івано Франківської області був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, ОСОБА_3 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжуючи умисну протиправну поведінку знову вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_6 .

Так, 24.07.2023 близько 22.30 год., за місцем спільного проживання, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: нецензурно висловлювався в її сторону та погрожував фізичною розправою.

Окрім цього, 13.08.2023 о 15.00 год., ОСОБА_3 продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_6 , повторно вчинив домашнє насильство, в ході якого погрожував їй фізичною розправою, нецензурно висловлювався в її сторону та принижував її честь та гідність.

Вказані умисні систематичні дії ОСОБА_3 , що виражались у словесних образах, погрозах фізичною розправою та приниженні честі і гідності, призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_6 , що неодноразово викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили невпевненість та нездатність захистити себе, а також завдали шкоди її психічному здоров`ю та погіршили якість її життя.

ІІ. Пояснення учасників судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 126-1 КК України, визнав, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що її син ситематично вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру. Просила призначити йому покарання у відповідності до закону.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

окрім визнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, у вчиненні домашнього насильство, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_6 , з якою він перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами:

допитані в судовому засіданні в якості свідків поліцейські ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду дали показання про те, що ними неодноразово було здійснено виїзди на виклики потерпілої ОСОБА_6 стосовно вчинення відносно неї її сином домашнього насильства психологічного характеру. Між ними постійно були скандали, в ході яких обвинувачений ОСОБА_10 постійно нецензурно висловлювався в сторону потерпілої, у зв`язку із чим вона змушена була залишати місце проживання та переховуватись від обвинуваченого.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також письмовими доказами:

- рапортом старшого інспектора - чергового відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано - Франківської області ОСОБА_11 , згідно із яким, 27.07.2023 о 12.25 год надійшло повідомлення зі служби "102" від ОСОБА_6 про те, що син вчиняє відносно неї домашнє насильство. Виїздом ГРПП на місце події відносно ОСОБА_3 складено адміністартивний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;

- постановами Долинського районного суду Івано - Франківської області від 30.03.2023, 29.05.2023, 31.05.2023, 08.08.2023 відповідно до яких, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-3 КУпАП та на нього накладені адміністративні стягнення.

Зазначені вище докази зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального кодексу України, надані стороною обвинувачення та долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, є допустимими та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до загальних засад кримінального судочинства обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь - який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченому ст. 126-1 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами - показами потерпілої, свідків, які є узгодженими та послідовними, а також письмовими доказами. Дані докази суд бере за основу обвинувального вироку.

ІV. Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_6 , з якою перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

V. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання:

обставинами, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та визнання вини.

Обставиною, яка згідно із ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину повторно та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

VІ. Мотиви призначення покарання:

призначаючи покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, який у відповідності до ст. 12 КК України, є нетяжким, особа винного, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, за наркологічною та психіатричною допомогою до КНП "Долинська багатопрофільна лікарня" не звертався, за місцем проживання скарг на нього не надходило, є учасником бойових дій.

Судом взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної та притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 , на шлях виправлення не став та продовжив умисно вчиняти систематичне психологічне насильство відносно останньої, яка є особою похилого віку, знехтувавши при цьому її правом, гарантованим Конституцією України, на повагу до її гідності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним". У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд також враховує, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, яка просила призначити покарання у виді арешту на строк шість місяців, потерпілої, яка просила обвинуваченого карати у відповідності до вимог закону, також суд враховує наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, дані про його особу, обставини вчинення злочину та його ставлення до цього, і вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту в межах санкції ст. 126-1 КК України.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

VІІ. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

VІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Злочином матеріальна шкода не заподіяна. Процесуальних витрат не понесено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано - Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано - Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1