Дата документу 17.10.2023
Справа № 334/7734/21
Провадження № 1-кс/334/2329/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

адвоката заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000055 від 03.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України,

установив:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_6 , який є власником об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено ухвалою слідчого судді від 11.11.2021 року.

В обґрунтування свого клопотання вказав на те, що арешт накладено майже два роки тому, за цей час жодній особі не повідомлено про підозру, відомості до ЄРДР внесені за ч. 3 ст. 358 КК України, санкція якої не передбачає конфіскації, жодного цивільного позову не заявлено, відтак ніяких об`єктивних підстав для продовження обмеження права приватної власності ОСОБА_6 . Крім того, за твердженням адвоката, об`єкт нерухомості не відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України.

Слідчий ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши на те, що на даний час досудове слідство ще не завершено. Також надав суду копію наказу та акту перевірки Міністерства юстиції України щодо анулювання доступу до реєстру державному реєстратору, який здійснив реєстрацію права власності.

Заслухавши учасників та дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2021 року накладений арешт на об`єкти нерухомості, а саме житловий будинок (літера А-2), навіс (літера Б), паркан (№1), ворота (№ 2) за адресою АДРЕСА_1 з забороною відчуження та розпорядження майном.

Ухвала мотивована, у тому числі тим, що в ході досудового розслідування здійснено огляд прилеглої ділянки місцевості, з лівої сторони від території домоволодіння АДРЕСА_1 , на якій згідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровані об`єкти нерухомості із присвоєнням їм поштової адреси будинок АДРЕСА_1 . В ході проведення якого встановлено, що будь-які об`єкти нерухомого майна, а саме будинки, фундаменти, замощення, паркани, ворота, альтанки, туалети, гаражі, побутові споруди, укріплюючи та підпірні стіни відсутні, а на вказаній земельній ділянці проростають дерева (Тополі), яким по зовнішнім ознакам більше тридцяти років. В ході огляду вказаної ділянки місцевості будь-яких слідів вищевказаних об`єктів нерухомості у вигляді залишків будівельних матеріалів, а саме фундаментів, цегли, стін, бетону не виявлено.

Тобто фактично об`єкти нерухомості відомості про які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізично не існують.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У даному випадку заявником не спростовано того факту, що об`єкти нерухомості фізично не існують, натомість є лише запис про їхню реєстрацію, відтак слідчий суддя дійшов висновку, що арешт, по суті, слугує «запобіжником» вчинена подальших реєстраційних дій із цим об`єктом і ніяким чином не впливає на реалізацію права власності, оскільки немає чим користуватись.

Ураховуючи наведене вище, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню, а сам арешт переслідує легітимну мету і накладений на підставі Закону.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000055 від 03.09.2021 року, який накладений ухвалою слідчого судді від 11.11.2021 року залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17.10.2023 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.10.2023 року о 08:30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1