ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/77/24 Справа № 711/4830/22 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, росіянина, уродженця м. Ангрен, Узбекистан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання вирішено рахувати з дня його затримання, тобто з 03.08.2022

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 03.08.2022, близько 18:50 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з умислом направленим на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вищевказаний вирок та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.121 на ст. 124 КК, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК.

Стверджує, що вирок суду винесений з істотними порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства в частині кваліфікації дій обвинуваченого і призначеного покарання, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що під час судового розгляду встановлено, що участь у конфлікті приймали потерпілий та обвинувачений. Разом з тим, бійку розпочав саме потерпілий, який першим наніс безпричинно удар кулаком руки обвинуваченому в голову, і продовживши бійку потерпілий наніс декілька ударів руками в голову та ногами по ногам обвинуваченого. Лише після цього обвинувачений застосував ніж, який заздалегідь не готував для вчинення злочину, та використав його для захисту, нанісши один удар в бік нападника без конкретизації намірів. Вказує, що у конфлікті отримали тілесні ушкодження обидва учасники. При цьому обвинувачений в силу значної різниці у віці та фізичному розвитку був слабшим потерпілого і заподіяв останньому лише одне ножове поранення. Захисник погоджується з доводами обвинуваченого про наявність об`єктивних підстав сприйняття дій потерпілого, як реальну загрозу, тому вважає, що у ОСОБА_8 виник стан необхідної оборони, який ним був перевищений шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Вказує, що суд навмисно у вироку виклав показання свідка ОСОБА_10 , у перекрученому вигляді, що не відповідає дійсності.

Також, всупереч приписам ст. 63 Конституції України та вимогам ч.1 ст.66, ч.4 ст.95КПК України, суд прийняв до уваги покази батька обвинуваченого ОСОБА_11 , що зафіксовані на відеозаписі під час огляду місця події, якого не було попереджено про його право не давати покази і пояснення відносно себе та членів сім`ї, яким і є обвинувачений. В подальшому, під час судового розгляду, ОСОБА_11 скориставшись цим своїм правом відмовився надавати будь-які показання проти себе і обвинуваченого.

Вважає, що своїми діями суд допустив неповноту і однобічність з`ясування обставин справи та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, що істотно вплинуло на правильність прийняття рішення у справі.

При цьому, зазначає, що матеріали справи, а саме: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.08.2022; висновки експерта №02-01/488 від 04.08.2022 та № 02-01/539 від 16.08.2022 та показання свідка ОСОБА_10 підтверджують кваліфікацію дій ОСОБА_8 саме за ст. 124 КК. Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують відповідальність та, які на думку захисника, не враховані судом при призначені покарання ОСОБА_8 , сторона захисту вважає за можливе призначення обвинуваченому покарання за ст. 124 КК із застосуванням ст. 75 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вищевказаний вирок та змінити кваліфікацію його дій з ч.1 ст.121 на ст. 124 КК призначивши покарання із застосуванням ст. 75 цього Кодексу.

Вказує, що не заперечує свою провину, однак категорично не погоджується із кваліфікацією його дій за ст. 121 КК. Посилається на упередженість слідства та суду під час розгляду справи щодо нього, оскільки суд не взяв до уваги докази його невинуватості та прийняв сторону потерпілого, не з`ясувавши усіх обставин справи, причин та мотивів.

Обвинувачений стверджує, що саме ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перший наніс йому удари кулаками. Він намагався заспокоїти потерпілого, відштовхував його. Взяв до рук ніж з метою налякати ОСОБА_9 . Згідно з висновком лікарів рана потерпілого не схожа на колоту, не є глибокою і більше схожа на поріз. При цьому під час розгляду справи суд не досліджував ніж, як речовий доказ. Не прийнято судом і висновки експерта щодо тілесних ушкоджень наявних у обвинуваченого. Також суд не взяв до уваги, незмінність його показань та постійну зміну таких потерпілим. Вважає, що суд першої інстанції неправильно зазначив у вироку місце подій, розташування меблів у кімнаті. Стверджує, що суд не дослідив відеозапис слідчого експерименту.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційних скарг, пославшись на доводи, що в них викладені;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на законність вироку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими та перевіреним під час судового розгляду.

У суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, дотримувався версії про нанесення тілесного ушкодження через необережність та з метою самозахисту.

Суд першої інстанції ретельно перевірив частково визнання вини обвинуваченим, вірно встановив, що версія обвинуваченого є неспроможною, оскільки спростовується сукупністю таких доказів.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив про обставини, за яких відбулось кримінальне правопорушення. Вказав, що 03.08.2022 втрутився у конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , котрий є батьком обвинуваченого, для захисту останнього. Також зазначив механізм нанесення йому умисного тілесного ушкодження обвинуваченим. Потерпілий зазначив, що обвинувачений ОСОБА_11 в той день поводив себе агресивно. Категорично заперечив нанесення обвинуваченому жоднихударів.

Будь-яких даних, які б спростовували показання потерпілого та свідчили, що він обумовлює обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Вказані показання потерпілого були перевірені під час проведення слідчого експерименту з ним, в ході якого були відтворені дії обвинуваченого та потерпілого, обстановка нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Також суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав висновки судово-медичних експертів: №02-01/539 від 16.08.2022, №05-5-06/141 від 22.08.2022. Вказані висновки не виключають, що тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який потерпілий вказав під час допитів та проведених слідчих експериментів. Судово-медичних даних про самозахист експертом не було встановлено.

Колегія суддів вважає, що висновки зазначених експертиз відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним. Ці експертні дослідження проведені кваліфікованими та досвідченими експертами, на підставі наданих їм матеріалів.

Окрім того, винуватіть ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, окрім зазначеного підтверджується іншими письмовими доказами.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеного о/у ВКП ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 03.08.2022 вказано, що 03.08.2022 близько 19.00 год. за місцем проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 ножове поранення в область живота.

У відповідності до протоколу огляду від 03.08.2022 та фототаблиці до нього була оглянута квартира АДРЕСА_3 . У ході цього огляду було виявлено та вилучено ніж розкладний, сліди речовини бурого кольору.

Випискою КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №13059 ОСОБА_9 , встановлено основний діагноз: проникаюче ножове поранення черевної порожнини, пошкодження сальника, кровотеча.

З фактичних даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 31.08.2022, вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 впізнав ніж, яким ОСОБА_8 спричинив тілесне ушкодження.

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Всупереч позиції сторони захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, правильно встановив обставини кримінального провадження і на підтвердження встановлених обставин навів у вироку докази на яких ґрунтується висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_8 є винним у його вчиненні.

Стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_8 , через те що версія сторони захисту була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при затриманні ОСОБА_8 у того були виявлені тілесні ушкодження.

Утім у цих матеріалах немає даних на підтвердження доводів обвинуваченого про отримання цих тілесних ушкоджень, внаслідок конфлікту, що відбувся між ним та потерпілим ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції мотивовано, пославшись на показання свідка ОСОБА_10 , котрий є працівником поліції та прибув на виклик на місце події, та повідомив, що під час затримання обвинуваченого була застосовано фізична силу, зокрема прийом загин руки за спину. Також згідно з висновком експерта №02-01/488 від 04.08.2022 тілесні ушкодження у ОСОБА_8 : садна обличчя, крововилив лівого глейового суглобу, садна лівого колінного суглобу виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідатичасу, вказаному в постанові про призначення експертизи. З дослідницької частини цієї експертизи випливає, що під час затримання ОСОБА_8 03.08.2022 той отримав ушкодження на лівому плечовому суглобі.

Отже суд правильно прийшов до висновку, що ці тілесні ушкодження обвинувачений міг отримати при затримані.

Доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, оскільки ОСОБА_8 лише оборонявся від нападу потерпілого, а тому, на його думку, його дії необхідно кваліфікувати за ст.124 КК, суперечать матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності кваліфікацій дій обвинуваченого за ст. 124 КК України є тотожними з доводами, що були заявлені у суді першої інстанції, на які надані вичерпні відповіді у вироку.

З цього приводу суд першої інстанції, пославшись на приписи ст. 36 КК України, надав детальний аналіз показанням обвинуваченого та потерпілого, їх розташуванню під час конфлікту, що відбувся між ними.

Для кваліфікації злочину за ст. 124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчиненим з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного під час вчинення цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

Умовою необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, яке повинно бути наявним, дійсним, реальним, а не в уяві особи, тобто таким, що фактично розпочалося і ще не закінчилося. Як правило, виявляється воно в активних діях особи, що здійснює посягання: застосуванні або загрозі застосування насильства, намаганні протиправно заволодіти майном, заподіяти шкоду, перешкодити нормальній роботі підприємств, установ, організацій тощо.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Колегія суддів зазначає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки в разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної або уявної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.

З фактичних обставин та матеріалів справи вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт через взаємовідносини між обвинуваченим та його батьком. Об`єктивних даних, що потерпілий наносив обвинуваченому тілесні ушкодження, матеріали кримінального провадження не містять. Достовірно встановлено, що потерпілий будь-яких предметів, пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень не мав. Наведене свідчить, що суспільно небезпечне посягання на обвинуваченого з боку потерпілого було відсутнє, що виключає можливість перебування ОСОБА_8 під час вчинення цього діяння у стані необхідної оборони.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що обвинувачений вчинив діяння в обстановці, яка не містить ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого ним на загальних підставах.

Також у цьому кримінальному провадженні досудовим розслідуванням встановлений мотив, через який обвинувачений спричинив потерпілому вказане тілесне ушкодження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Під час розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції не залишилося недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Зокрема, попри доводи обвинуваченого у судовому засіданні 10.01.2023 судом першої інстанції був досліджений відеозапис слідчого експерименту, проведеного за участі потерпілого.

Водночас, перевіряючи доводи захисника про недопустимість доказів у справі, зокрема неможливість покласти в основу обвинувального вироку показань свідка ОСОБА_10 , наданих ним в суді, а також показань свідка ОСОБА_11 , які зафіксовані на відеозаписі під час огляду місця події, колегія суддів вважає їх слушними.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Згідно з ч.7 ст.97 КПК у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

З вироку суду вбачається, що свідок ОСОБА_10 , який є працівником поліції, дав показання не лише про обставини затримання обвинуваченого, а й про обставини вчинення тим кримінального правопорушення, котрі є показання з чужих слів. Серед іншого свідок ОСОБА_10 висловлювався щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненнях обвинуваченого під час його затримання. І саме в цій частині показання свідка були використані судом для доведення винуватості (умислу) обвинуваченого, заборона на що чітко встановлена положеннями вказаної раніше норми.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи сторони захисту щодо визнання судом допустимим доказом показань ОСОБА_11 , котрий приходиться батьком обвинуваченого, що зафіксовані на відеозаписі під час огляду місця події 03.08.2023, якого не було попереджено про його право не давати показання і пояснення відносно себе та рідних/близьких членів сім`ї. Окрім того показання цього свідка суд безпосередньо не сприймав під час судового засідання, отже суд не може обґрунтовувати свої висновки на таких показаннях (ч. 3 ст. 95 КПК).

Отже, відомості, які повідомив ОСОБА_11 під час спілкування з працівниками правоохоронних органів в ході проведенні огляду місця події 03.08.2023 є недопустимим доказом.

Встановивши, що доказ є недопустимим, оскільки одержаний з порушенням вимог кримінального процесуального закону, суд повинен був відкинути його із зазначенням відповідних мотивів. Однак суд першої інстанції на це уваги не звернув та необґрунтовано поклав показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині зізнання ОСОБА_8 у нанесенні ножового поранення потерпілому та в частині відтворення пояснень батька обвинуваченого під час огляду місця події 03.08.2023 в обґрунтування своїх висновків про винуватість обвинуваченого.

Враховуючи викладене, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника та зміни вироку в частині виключення з вироку наведених доказів.

Заразом виключення із доказової бази зазначених доказів, жодним чином не впливає на правильність висновків суду про вчинення ОСОБА_11 інкримінованого злочину.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог статей 50 та 65 КК, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ встановлених судом обставин: показання ОСОБА_11 , зафіксовані на відеозаписі під час огляду місця події від 03.08.2023, та показання свідка ОСОБА_10 стосовно пояснень ОСОБА_8 наданих останнім під час його затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Повний текст ухвали оголосити 12 лютого 2024 року о 16.00 годині.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4