печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000975 від 03.10.2022,

ВСТАНОВИВ:

Прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- ключі у кількості трьох штук.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000975 від 03.10.2022 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, обравши вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, як спосіб отримання стабільного незаконного прибутку, у невстановлений проміжок часу, але не пізніше серпня 2022 року, маючи достатній досвід та авторитет серед осіб, які схильні до вчинення вказаних видів злочинів, а також лідерські якості, вирішив створити стійке об`єднання злочинну організацію з метою вчинення особливо тяжких злочинів, які полягали у незаконному виготовленні, зберіганні, перевезенні та пересилання з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, обіг яких обмежено «амфетамін» та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - «PVP» в особливо великих розмірах на території України.

Так, ОСОБА_5 як лідер, організатор залучив до вищевказаної протиправної діяльності ОСОБА_7 , на якого покладена роль відправника психотропних речовин через поштового оператора ТОВ «Нова Пошта», ОСОБА_6 який створює ТТН у електронному кабінеті додатку «Нова Пошта», передає вказівки ОСОБА_5 до ОСОБА_7 з приводу відправок психотропних речовин та контролює діяльність останнього.

З проведених заходів також встановлена причетність до вказаних злочинів ОСОБА_8 , який відповідальний за фасування психотропних речовин, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які відповідальні за виготовлення психотропних речовин за місцем проживання.

Відповідно до проведених НСРД ОСОБА_5 безпосередньо здійснює управління діяльністю організації та керує учасниками, а саме ОСОБА_6 якому повідомляє адресата та вид психотропної речовини, яку необхідно відправити, та ОСОБА_7 , якому ОСОБА_5 ретранслює вказівки через ОСОБА_6 , або напряму.

При цьому ОСОБА_5 розподіляє між учасниками організації грошові кошти, отримані від збуту психотропної речовини, як особисто, так і за допомогою переказу на банківські картки (переказ здійснюється через банківську картку дружини останнього - ОСОБА_11 )

Під час розслідування встановлено, що вказана організація має високий рівень організованості які визначені ОСОБА_5 .

Вказана організація спеціалізується на виробництві психотропних речовин, таких як «амфетамін», обіг якого обмежено та «PVP» - особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Виробництво вказаних психотропних речовин здійснюється за різними адресами, на які, з метою перевірки періодично навідується ОСОБА_5 , що встановлено проведеними НСРД.

Разом із цим, в ході проведення досудового розслідування у різній мірі причетні наступні особи:

1) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_5 , яка надає чоловіку свої банківські картки, на які поступають грошові кошти від продажу психотропних речовин;

2) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особа, яка відповідальна за зберігання психотропних речовин;

3) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 роздрібний збувальник психотропних речовин на території Фастівського району, Київської області;

4) ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - здійснює допомогу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо перевезення та пакування психотропних речовин для їх подальшого збуту;

5) ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ¬¬ відповідальний за здійснення виводу грошових коштів, отриманих внаслідок збуту психотропних речовин;

6) ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 особа яка, здійснює підбору осіб для участі злочинної організації;

7) ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 роздрібний збувальник психотропних речовин на території Фастівського району, Київської області;

8) ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 імовірно, особа, яка здійснює виготовлення психотропної речовини;

9) ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 особа, яка відповідальна за зберігання психотропних речовин за місцем проживання;

10) ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 особа, яка здійснює виготовлення психотропної речовини;

11) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 особа яка здійснює виготовлення та зберігання психотропної речовини за місцем проживання;

12) ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснює вирощування особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, за місцем проживання;

13) ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_12 особа, яка залучена до незаконного перевезення психотропних речовин;

14) ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 роздрібний збувальник психотропних речовин;

15) ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_13 особа, яка залучена до незаконного перевезення психотропних речовин;

16) ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_14 надає приміщення, яке використовується для зберігання психотропних речовин.

17.08.2023 за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/30428/23-к проведено обшук. За результатами проведення вказаного обшуку, поміж іншого виявлено ключі у кількості трьох штук від гаражного боксу НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

17.08.2023 постановою слідчого, вищевказані ключі, визнані речовими доказом в кримінальному провадженні оскільки містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та являються майном яке здобуте в результаті його вчинення.

Враховуючи наведене, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у відсутність сторони обвинувачення, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна подав до суду письмові заперечення.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуків грошові кошти слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000975 від 03.10.2022 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

17.08.2023 за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/30428/23-к проведено обшук. За результатами проведення вказаного обшуку, поміж іншого виявлено ключі у кількості трьох штук від гаражного боксу НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

17.08.2023 винесено постанову про визнання речовим доказом вищевказаного майна, яке було вилучено під час проведення обшуку.

Разом з тим, матеріалами клопотання не підтверджено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та існує необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

За таких обставин слідчий суддя вважає недоведеним, що майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому підстави для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів відсутні. Саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для накладення арешту на нього.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1