справа № 208/8652/23
№ провадження 1-кп/208/85/24
УХВАЛА

05 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001246, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, громадянка України, незаміжня, на утриманні має малолітніх дітей 2018, 2021 та 2023 років народження, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується за ч.1 ст. 121 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена справа. Обвинуваченій обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

По справі допитано обвинувачену та потерпілу, оголошено всі матеріали справи.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, яке аргументовано тим, що остання обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, і знаходячись на свободі може переховуватись від суду. На думку прокурора також існує ризик незаконного впливу обвинуваченої на потерпілу та свідків по справі з метою зміни ними своїх показань, і менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Адвокат заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Ризик зазначені в клопотанні перебільшено. ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, малолітніх дітей. Потерпіла допитана і обвинувачена не може на неї незаконно впливати. Письмові докази по справі досліджені, і знаходячись на свободі обвинувачена не може їх спотворити. Просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Обвинувачена підтримала думку свого адвоката. Їй потрібно бути на волі так як на разі вирішується питання про позбавлення її батьківських прав. Вона повністю визнає свою вину, але не може це вірно сформулювати у показаннях.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на теперішній час обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є раніше не судима, має постійне місце мешкання, як мати-одиначка виховує трьох малолітніх дітей. Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину пізно ввечері, і будь-які причини відсутності її в цей час вдома, відсутності піклування за малолітніми дітьми, суду не надано. За таких обставин, суд вважає за існуючий ризик переховування обвинуваченої від суду з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та міру покарання, яка їй загрожує у разі визнання винною.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення іншими показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, і за таких обставин, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом таких показань та дослідження їх судом.

Суд вважає про доведеність об`єктивного існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду, ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків, які значно підсиляться у разі обрання менш суворого запобіжного заходу.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» та «Вемгофф проти Німеччини»

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 350 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 02.04.2024 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни відносно обвинуваченої запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1