Справа № 346/5691/23
Провадження № 11-кп/4808/84/24
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000260 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, на утриманні нікого немає, раніше не судимого, депутатом не обирався,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання 200 (двісті) годин громадських робіт.

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання за видом та розміром, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання винуватості ним є беззаперечним, всі обставини вчиненого правопорушення ним були визнані, а тому можна вважати, що він активно сприяв його розкриттю, його каяття є дієвим та щирим. Відповідно обвинувачений мав право, щоб суд при винесенні рішення врахував вищезазначене. Втім судом першої інстанції зазначені обставини при винесенні рішення в частині призначення покарання враховані не були. При наявності в санкції ч.1 ст. 125 КК України альтернативних видів покарань, та достатніх підстав у суду визначити доцільним застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання в межах санкції цієї статті, зокрема у виді штрафу, втім до нього було застосоване занадто суворе покарання, і по виду, і по розміру. Зазначає, що ОСОБА_8 проживає у Київ, де працює на постійній основі садівником у ТОВ «Ленд Лорд», та відбування ним покарання на даний час у виді громадських робіт за місцем постійної реєстрації у м. Коломия, Коломийського району, Івано-Франківської області фактично примусить його звільнятися з роботи, на якій перебуває з 2011 року.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. Кримінальний проступок вчинено при наступних обставинах.

Так, 31 серпня 2023 року близько 16:00 години обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , де на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході даного конфлікту, обвинувачений ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів дерев`яною штахетою в ділянку тулуба, спини, плечей та передпліччя останньому. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянках спини, лівого та правого передпліч, синців поперекової ділянки та лівого передпліччя, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, тобто, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило. Захисник ОСОБА_7 просив розглядати апеляційну скаргу без участі обвинуваченого.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне оскарження, задовольнити апеляційну скаргу, та пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ;

- прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржений вирок суду без змін.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та аналізуючи в сукупності обставини, на які захисник ОСОБА_7 посилається як на причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання захисника ОСОБА_7 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в якості причини пропуску строку, він зазначив те, що обвинуваченому ОСОБА_8 стало відомо про судове рішення 26 листопада 2023 року, тобто після закінчення терміну на апеляційне оскарження вироку суду, що, на його думку, є поважними причинами пропуску строку.

В практиці Європейського суду з прав людини щодо питання права на суд, на доступ до нього, чітко визначився підхід, згідно з яким, особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна вводити правові або чинити нелегітимні перешкоди для здійснення цього права.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в ст. 21 КПК України.

Враховуючи наведене вище, оцінюючи обставини, на які посилається захисник ОСОБА_7 , колегія суддів визнає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку із чим, строк на апеляційне оскарження вказаного вище судового рішення належить поновити, що, на думку колегії суддів, не суперечить Конституції України, міжнародно-правовим актам щодо захисту прав і свобод людини та практиці Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 381 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій, апелянтом не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

За змістом оскарженого вироку, відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції, призначаючи покарання, враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції відніс щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що особу обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції враховував обставини вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки, особу обвинуваченого, що раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, та вважав необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, відсутність претензій у потерпілого.

Те, що обвинувачений вину визнав у повному обсязі, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, відсутність претензій у потерпілого стало підставою для віднесення до обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Захисник ОСОБА_7 просить призначити обвинуваченому більше м`яке покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований в ТОВ «Ленд Лорд» (вул. Мечникова, буд. 2, м. Київ) на посаді садівника І категорії Управління парк-сервісу, та відбування ним покарання на даний час у виді громадських робіт за місцем постійної реєстрації у м.Коломия, Коломийського району, Івано-Франківської області фактично примусить його звільнитися.

Суд апеляційної інстанції враховує ці обставини як дані, що характеризують його особу позитивно.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів дерев`яною штахетою в ділянку тулуба, спини, плечей та передпліччя, чим спричинив останнім легкі тілесні ушкодження.

Заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчать про значно більший ступінь його тяжкості порівняно з іншими такими кримінальними правопорушеннями, а та обставина, що він працевлаштований, не є достатньою для висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого та про те, що винуватий заслуговує на поблажливе ставлення.

Незважаючи на обставини, наведені в апеляційній скарзі, а також те, що санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, крім громадських та виправних робіт, передбачений більш м`який вид покарання, такий як штраф, колегія суддів вважає, що цей менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки розмір штрафу, передбачений вказаною вище нормою закону не дозволить повною мірою досягнути мети покарання, яка визначена законом.

Що ж стосується посилання сторони захисту на те, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт унеможливить його роботу та фактично примусить його звільнитись, то його слід визнати безпідставним, оскільки громадські роботи, як це передбачено ч. 1 ст. 56 КК України, полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи час безоплатних корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Тобто, вказане покарання жодним чином не пов`язано з робочим часом, а тому наведені у скарзі обставини не можуть служити перешкодою для його виконання або навпаки для реалізації трудових прав та обов`язків засудженого.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Саме таке покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, зокрема неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту не встановлено, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року - задовольнити.

Апеляційну скаргуобвинуваченого захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5