УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 199/6205/23

провадження № 51-392 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року,

встановив:

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Як установив місцевий суд, 20 березня 2023 року, у період часу з 06.30 год. до 10.00 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 достовірно знаючи, що на всій території України у зв'язку зі збройною агресією Російської Федерації Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який Указом Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року, продовжено до 18 серпня 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_1 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав ноутбук ТМ «HP Pavilion g6 ІЗ-2370 4Gb/500Gb», який належить його матері - ОСОБА_6 , яка проживає у цій же квартирі, заподіявши їй матеріальної шкоди на суму 2650,00 грн. Того ж дня, близько 10.00 год. викрадений ноутбук здав до ломбарду, за що отримав кошти в розмірі 1431,00 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчинених засудженим діянь, просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. На думку захисника, призначене ОСОБА_5 покарання носить каральний характер, не відповідає ні характеру, ні ступеню тяжкості скоєного, а також є занадто суворим. При цьому захисник зазначає, що його підзахисний шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення та щиро кається, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, брав участь в антитерористичній операції на сході України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Як убачається з копій судових рішень, місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який брав участь у антитерористичній операції в період з липня до вересня 2014 року, був призваний до військової служби під час мобілізації на особливий період, однак наказом командира військової частини від 22 серпня 2022 року № 235 увільнений з займаної посади, а наказом від 05 листопада 2022 року № 212-РС йому призупинено строк військової служби, вислугу років та виключено зі списків особового складу з 30 серпня 2022 року, за місцем служби характеризувався негативно, у серпні 2022 року перебував на лікуванні з приводу ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми, раніше судимий, притягається до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 289 КК України, неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, судом враховано обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Врахувавши наведені обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_5 та про неможливість досягнення мети його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства. Разом з тим, вважав за можливе призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК у виді 5 років позбавлення волі.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи захисника щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі, які за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для зміни вироку.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, захисник у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3