В И Р О К

Іменем України

№ 610/642/23 № 1-кп/610/37/2023
м. Балаклія20 жовтня 2023 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: смт Червоний Донець Балаклійського району Харківської області; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; без постійного місця проживання; громадянина України; з професійно-технічною освітою; офіційно не працевлаштованого; розлученого; раніше судимого 2 рази, крайній раз:

03.07.2008 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 289, 71 КК України до 5 р. 1 міс. позбавлення волі. Від відбування покарання звільнений 07.03.2013 умовно-достроково 07.03.2013 на невідбуту його частину 1 міс. 27 дн. на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2013 (перебіг строку погашення судимості переривався і обчислюється заново внаслідок вчинення 27.12.2018 нового кримінального правопорушення до закінчення строку погашення судимості у 6 років),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

10 травня 2023 року, більш точний час не встановлений, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, в приміщенні житлового будинку, умисно, таємно викрав офіційний документ - банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , розпорядившись нею на власний розсуд.

В умовах воєнного стану, що введений в дію Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022; від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від. 01.05.2023 № 254/2023, 11 травня 2023 року, приблизно о 10.48 годині, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, смт Донець, вул. Спортивна, буд. 9, у супермаркеті «Полюшко», ОСОБА_4 , з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 через банкомат зняв та умисно, таємно, повторно викрав належні ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2000 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд

В умовах воєнного стану, що введений в дію Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022; від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від. 01.05.2023 № 254/2023, 11 травня 2023 року, приблизно о 16.41 годині, за адресою: АДРЕСА_3 , у відділенні АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 , з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 через банкомат зняв та умисно, таємно, повторно викрав належні ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 500 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.

Обвинувачений у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винуватим себе визнав повністю і підтвердив факт їх вчинення при обставинах, викладених у даному вироку.

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що гостював у вдома у потерпілого, той пішов відпочивати, у цей час викрав у потерпілого банківську карту з кодом доступу. Наступного дня за їх допомогою через банкомати 2 рази зняв і викрав гроші 2000+500 гривень, які витратив на власні потреби. Згодом банківська карта з колом доступу у нього були вилучені поліцією. Завдану злочинами майнову шкоду потерпілому не відшкодував, оскільки той помер. Причиною вчинення злочинів називає пияцтво, під час якого втрачає над собою контроль.

Потерпілий просив судовий розгляд провести за його відсутності, надав згоду на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, клопотання задоволено (а.с. 17-18).

Виконавши вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження події інкримінованих кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 357 КК України, як

викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів (епізод I),

ч. 4 ст. 185 КК України як

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану (епізоди II- III).

Згідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведений лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений: раніше судимий 2 рази; розлучений; за місцем проживання характеризується посередньо, як такий, що зловживає алкоголем; за місцем проживання не перебуває на обліках в органі пробації, психіатра, перебуває на обліках у нарколога.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, але можливе його виправлення без ізоляції від суспільства.

Під час досудового розслідування і в суді винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом 'якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, це ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені, з явкою з повинною обвинувачений до поліції не з'являвся, був викритий у вчиненні злочинів, від часу вчинення злочинів майнову шкоду потерпілому не відшкодував і не приступив до відшкодування, що визнав в суді.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання суд також виходить з того, що він: має 2 не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, усього до кримінальної відповідальності притягувався 3 рази, внаслідок чого має значний кримінальний досвід, 2004 р. ч. 2 ст. 186 КК 4 р. реального позбавлення волі з лікуванням від алкоголізму, звільнився від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), однак під час відбування покарання вчинив новий злочин, 2008 р. ч. 2 ст. 289, 71 КК 5 р. 1 міс. реального позбавлення волі, повторно звільнився від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), 2019 р. ч. 2 ст. 185 КК 2 р. позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням (підставою для чого є переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання), однак продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, вчинивши серію з 3 нових кримінальних правопорушень (1 кримінальний проступок, 2 тяжких злочини) у складний для країни та людей особливий період виживання в умовах воєнного стану, на ґрунті пияцтва і розгулу, ведення антисоціального способу життя, до того ж не прибув у попереднє судове засідання внаслідок пияцтва і був доставлений приводом, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки обвинувачений становить підвищену суспільну небезпеку.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Одночасно враховується конструктивна процесуальна поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, потерпілий не наполягав на суворому покаранні.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити виключно у виді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі санкції, враховуючи саму тяжкість передбаченого законом мінімального покарання та з урахуванням правила ст. 69-1 КК України.

За сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання можливо визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, вважаючи саме таке покарання є необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання:

ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі,

ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

2.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

3.Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

4.Після набрання вироком законної сили речові докази: обкладинку, банківську карту, аркуш з пін-кодом, що передані на відповідальне зберігання потерпілому йому повернути.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1