Справа № 297/549/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.01.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/337/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2022.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Берегово, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватний підприємець, в порядку ст. 89 КК України не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
Речові докази, які упаковані у спеціальні пакети НПУ: пістолет моделі «ПМР» калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 ; магазин до даного пістолета; п`ять травматичних патронів калібру 9 мм, що здані у камеру зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - конфісковано, як знаряддя вчинення кримінального проступку; дозвіл на зберігання зброї № НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , що зданий у камеру зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - передано у дозвільну систему Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області; два змиви з рук обвинуваченого ОСОБА_6 , що здані у камеру зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знищено, скасовано на всі речові докази арешт, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.02.2021.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особі Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України процесуальні витрати за проведення експертизи зброї в сумі 2451 (дві тисячі чотириста п`ятдесят одної) грн 75 коп.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) за таких обставин.
03.02.2021 приблизно о 12 год ОСОБА_6 , на польовій дорозі між населеними пунктами с. Велика Бийгань-с. Косонь, Берегівського району, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, умисно здійснив декілька пострілів з пістолету
моделі «ПМР-м» 9 мм у бік потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв йому ушкодження у вигляді садна лівого стегна, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, та ушкодження у вигляді двох кульових ран правого стегна, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1. ст. 284 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним і необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували, що все було саме так, як встановлено досудовим розслідуванням, зокрема, що обвинувачений умисно здійснив декілька пострілів з пістолету моделі «ПМР-м» у бік потерпілого, тобто, що він умисно заподіяв останньому тілесні ушкодження. При цьому сторона захисту зазначає, що факт умисного заподіяння обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілому, не підтверджується матеріалами кримінального провадження, не має жодного доказу, який би це підтверджував, окрім показань самого потерпілого, який вже тривалий час перебуває у неприязних відносинах з обвинуваченим. Прокурором не надано відповідну постанову про визначення групи прокурорів, які мали здійснювати повноваження прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, яка згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 37, ч. 1, 3, 6 ст. 110 КПК України, є обов`язковою у кримінальному провадженні. З огляду на вищенаведене, отримані в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_6 докази є недопустимими, а процесуальні дії та рішення прокурора у вказаному кримінальному провадженні незаконними. Наявний у матеріалах кримінального провадження висновок експерта № 22/Б від 17.02.2021, за результатами проведеної судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_9 , є недопустимим доказом, оскільки у ньому немає всіх відповідей на запитання, які були поставлені на вирішення судово-медичної експертизи. Виходячи з усього наведеного вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Незаконним і необґрунтованим є вирок суду і в частині задоволення пред`явленого цивільного позову. Подана потерпілим позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений, захисник, потерпілий та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Крім того, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому апеляційний суд не визнавав його явку в судове засідання обов`язковою, сторона захисту та потерпіла сторона не подавали заяв про відкладення апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин їх неявки та відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.
Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 жодного разу не з`явився на розгляд справи до апеляційного суду, а також те, що розгляд кримінального провадження апеляційним судом неодноразово відкладався,
зокрема: 27.06.2023, 02.11.2023, 06.12.2023, 09.01.2024, за письмовими заявами, клопотаннями адвоката ОСОБА_7 , при цьому доказів про поважність причин своєї та обвинуваченого ОСОБА_6 неявки до апеляційного суду, адвокатом ОСОБА_7 жодного разу надано не було.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнав та показав, що з потерпілим ОСОБА_9 колись знаходився у дружніх стосунках, він багато допомагав матеріально і по господарству потерпілому. Однак за рік-півтора, до вказаних в обвинуваченні подій, у них погіршились відносини.
У лютому минулого року, до його гаража підійшов ОСОБА_11 й став вимагати великий бак для рідини. На цьому ґрунті вони поконфліктували та побились. Після бійки він сказав ОСОБА_11 щоб той пішов до ОСОБА_9 та забрав гроші за даний бак, оскільки ОСОБА_9 йому винен. На це ОСОБА_11 запропонував вказане обговорити утрьох та поїхав за ОСОБА_9 . У свою чергу, він на власному автомобілі УАЗ,
поїхав на польову дорогу за селом, куди ОСОБА_11 привіз потерпілого ОСОБА_9 . Вони вийшли з автомобілів та між ним і ОСОБА_9 почалась словесна перепалка й сварка. Коли ОСОБА_9 зробив декілька кроків до нього, він зробив постріл з пістолета. Сварка між ними продовжилась, ОСОБА_9 знову зробив крок до нього, тому він знову зробив декілька пострілів. Постріли робив з пістолета ПМР з резиновими кулями, на який має дозвіл і, як правило, носить із собою та який, мабуть, тоді був у нього у кишені. Стверджував, що стріляв у напрямку землі перед ногами потерпілого, оскільки думав, що ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , удвох можуть напасти на нього. Власні неправомірні дії виправдовував нервовим характером, із-за чого роками приймає антидепресанти. Скільки пострілів зробив не пам`ятає. Також не міг пояснити, яким чином, заподіяв два кульових поранень стегна потерпілому.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду, дослідив усі наявні докази у кримінальному провадженні та дав їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні та підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 підтверджено, що 03.02.2021 до нього приїхав ОСОБА_11 та наказав щоб він їхав з ним, так як ОСОБА_6 хоче з ним поговорити. Він поїхав з ОСОБА_11 на польову дорогу за селом, де вже був присутній ОСОБА_6 , і якому намагався пояснити, що нічого поганого він про нього нікому не говорив. У відповідь на це ОСОБА_6 з відстані приблизно 2-2,5 метрів почав здійснювати постріли з пістолета, який вибрав із кишені, один раз у землю, а потім по його ногах. Зробив вісім пострілів, у результаті чого отримав декілька кульових поранень ноги. Потерпілий підтвердив, що у ході цих подій не намагався вдарити ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_11 доставив його в сільську амбулаторію, а потім до лікарні.
Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 ствердив, що 03.02.2021 він прийшов до ОСОБА_6 , щоб забрати свій бак для господарських потреб та, оскільки він не хотів його повертати, між ними виникла словесна перепалка, а потім між ними виникла бійка. ОСОБА_6 почав звинувачувати його в тому, що він займається контрабандою та, що це йому повідомив ОСОБА_9 . Тоді він запропонував з`ясувати все за участю ОСОБА_9 , і на пропозицію ОСОБА_6 , вони домовились зустрітися за селом. Він поїхав до ОСОБА_9 і запропонував тому поїхати до ОСОБА_6 , щоб розібратися в ситуації. ОСОБА_9 погодився та поїхав з ним за межі с. В. Бийгань на польову дорогу, де між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розпочалась сварка, в ході якої ОСОБА_6 вихопив пістолет та зробив, принаймні, шість пострілів у напрямку ОСОБА_9 , точніше його ніг, який стояв приблизно на відстані двох метрів від нього. Після чого, він повіз потерпілого ОСОБА_9 до сільської амбулаторії, а потім до лікарні.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілого та свідка підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, протоколом огляду місця події від 03.02.2021 з фототаблицею доведено, яким стверджено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив на польовій дорозі між населеними пунктами с. Велика Бийгань - с. Косонь, де були вилучені відстріляні гільзи калібру 9 мм.
Протоколом огляду місця події від 03.02.2021 з відеозаписом до нього, встановлено, що під час проведення огляду місця події із сейфу, що знаходився у гаражі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , було вилучено пістолет ПМР разом з магазином.
Висновком експерта № 22/Б від 17.02.2021 встановлено, що у ОСОБА_9 було виявлено два кульові поранення травматичним пістолетом передньої поверхні правого стегна, садно передньо-зовнішньої поверхні середньої треті лівого стегна. Тілесні ушкодження у вигляді двох окремих рваних ран з забитими краями передньої поверхні нижньої третини правого стегна з гіперемією шкіри навколо та залишками травматичної кулі в одній з ран, можуть бути вхідними та свідчить про високу ймовірність виникнення їх внаслідок пострілів з травматичної зброї. Враховуючи локалізацію, взаєморозташування, механізм та кількість ушкоджень можна зробити висновок, що мало місце не менше двох пострілів з травматичної зброї. По степені тяжкості ушкодження у вигляді кульових ран правого стегна відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, або незначної стійкої втрати працездатності.
Висновком судової експертизи зброї від 15.02.2021 стверджено, що наданий на дослідження предмет є самозарядним пістолетом моделі «ПМР» калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , 1968 року випуску. Даний пістолет відноситься до пристроїв, що призначені для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями та придатний для стрільби. Надані на дослідження дві гільзи, які були вилучені слідчим під час проведення огляду місця події між населеними пунктами с. Велика Бийгань - с. Косонь, відстріляні з наданого на дослідження пістолету «ПМР» калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , 1968 року випуску.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому доводи захисника, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Установивши в порядку ст. 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Твердження захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 очевидця події та матеріалами кримінального провадження.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а тому судом показання свідка та потерпілого обгрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
До того ж підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_11 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведений до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказаний свідок давав показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.
Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема: протоколи огляду місця події, висновки експерта.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження захисника, наведені в апеляційній скарзі, про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
Слід визнати необгрунтованими й доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і вважати, що останнього незаконно засуджено за вказані злочинні діяння, немає підстав.
Доводи захисника про неналежність як доказу висновку експерта з тих підстав, що судово-медичний експерт не зміг у категоричній формі відповісти на всі запитання, поставлені на вирішення експертизи, колегія суддів відхиляє та констатує, що вказаний висновок експерта № 22/б від 17.02.2021 , у сукупності із показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , в повній мірі підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 з близької відстані - приблизно два метри прицільно зробив декілька (не один) пострілів по ногам потерпілого, тобто умисно наніс тілесні ушкодження.
Також слід визнати необґрунтованими посилання захисника на відсутність у прокурора ОСОБА_12 повноважень прокурора в даному кримінальному провадженні з огляду на те, що прокурором не надано відповідну постанову керівника Берегівської місцевої прокуратуру про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні чи постанову про призначення прокурором прокурора Берегівської місцевої прокуратуру ОСОБА_12 , якою був затверджений обвинувальний акт, що призвело до порушення вимог кримінального процесуального закону та як наслідок визнання недопустимими всіх доказів, отриманих в ході досудового розслідування.
Згідно реєстру прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень 04.02.2021 заступником керівника Берегівської місцевої прокуратуру ОСОБА_13 була прийнята постанова про визначення групи прокурорів та постановою про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні також підтверджено повноваження прокурора ОСОБА_12 в даному кримінальному провадженні (а.к.п. 6, 24-25).
У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведено необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Із вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження захисника про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів вини ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому захисник наголошує у своїй апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Інші доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.
З вироку суду вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.
Обставин, які згідно ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.
Також, згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 175 ЦПК України визначено перелік відомостей, які повинна містити позовна заява, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5), відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (п. 6); відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (п. 7); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п. 9); підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 8).
Колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч доводів захисника, позовна заява потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та процесуальних витрат, містить всі обов`язкові реквізити.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Окрім того, згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2022, щодо ОСОБА_14 ,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді