Справа № 182/3050/22
Провадження № 1-кс/0182/67/2023
У Х В А Л А

Іменем України

13.01.2023 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26.07.2022 року за № 0000814, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, не працевлаштованого, на утриманні нікого не має, який не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не є депутатом, з вищою освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ,-

за участі сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, що має правову кваліфікацію ч.4 ст.186 КК України.

В обґрунтуванні клопотання слідчим зазначено, що у раніше знайомих між собою ОСОБА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднане з проникненням у житло останнього.

26.07.2022 року приблизно о 05.30 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , попередньо розподіливши між собою ролі кожного, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, втрьох приїхали на автомобілі «Daewoo Matiz» червоного кольору, до місця проживання потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 .

Після цього, 26.07.2022 року приблизно о 05.40 год., продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи по заздалегідь розробленому плану, піднялись на 5 поверх вищевказаного будинку та ОСОБА_8 постукав у вхідні двері раніше знайомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розраховуючи, що останній відчинить йому двері. Після того, як батько потерпілого - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відчинив двері квартири, то ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , застосовуючи фізичну силу, відштовхнули останнього та увійшли до приміщення квартири, тобто незаконно проникли до житла ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та прослідували до кімнати, де спав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрого останні розбудили.

Знаходячись у вказаному приміщенні квартири, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, діючи в присутності ОСОБА_9 , виявили мобільний телефон «іPhone 5 S», на 16 ГБ, 2012 року виробництва, в котрому знаходилась сім карта мобільного оператора «Київстар» з номером телефон НОМЕР_1 та телевізор «SAMSUNG», модель «UE32ES6300S», діагоналлю 32 дюйми.

Продовжуючи релізовувати свій єдиний злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, умисно, з корисливих мотивів взяв до рук вищезазначений мобільний телефон «іPhone 5 S», та наніс один удар кулаком лівої руки в область правого ока потерпілому ОСОБА_9 , який на той час сидів на ліжку та не чинив активного опору.

Після цього ОСОБА_4 продовжив наносити удари кулаками обох рук по обличчу потерпілому ОСОБА_9 , вимагаючи від останнього, щоб він повідомив пароль від свого мобільного телеону. Окрім цього, діючи по заздалегідь обумовленому плану, з метою досгнення єдиного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізовувати свій єдини злочинний намір ОСОБА_4 наказав потерпілому ОСОБА_9 взяти до рук вищевказаний телевізов «SAMSUNG», модель «UE32ES6300S», діагоналлю 32 дюйми та винести його на вулицю до машини, на якій вони приїхали на місце вчинення злочину. Потерпілий ОСОБА_9 вирішив виконати вимогу ОСОБА_4 , так як боявся за своє життя та здоров`я.

Вийшовши на вулицю, потерпілий ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 підійшли до автомобіля «Daewoo Matiz» червоного кольору, де потерпілий ОСОБА_9 , скориставшись тим, що його дії ніхто не контролює кинув в ОСОБА_7 вищевказаний телевізор та втік з місця події.

Після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відкрито викравши мобільний телефон «іPhone 5 S» та телевізор «SAMSUNG», модель «UE32ES6300S», сіли до вищевказаного автомобілю «Daewoo Matiz», та поїхали в невідомому напрямку.

В наслідок своїх злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відкрито викрали особисте майном потерпілого ОСОБА_9 , а саме:

- мобільний телефон «іPhone 5 S», вартість котрого згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 1750 від 26.07.2022 року, становить 1362 грн. 50 коп.;

- телевізор «SAMSUNG», модель «UE32ES6300S», вартість котрого згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 1750 від 26.07.2022 року, становить 5125 грн. 00 коп.

Загальна сума завданого матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 становить 6487 грн. 50 коп.

Викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Причетність ОСОБА_4 в скоєні ним суспільно небезпечного діяння повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: вилученими речовими доказами, показаннями свідків, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання та настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод. У зв`язку з чим існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування органів досудового розслідування та суду.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Досудовим слідством встановлено, що станом на момент вчинення злочину ОСОБА_4 , офіційно ніде не працевлаштований, на даний час останній не працює та не має законних джерел доходів.

Крім того, відсутність постійного джерела доходів можуть стати причиною вчинення підозрюваним нових злочинів проти власності, так як це єдине джерело його заробітку. Викладене свідчить про наявність ризику вчинення ОСОБА_4 інших злочинів проти власності.

Підозрюваному ОСОБА_4 відомі місця проживання потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. У зв`язку із чим, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою він може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань, що призведе до уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий вважає, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечить належне виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та не здатні запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

В зв`язку з вищевикладеним, слідчий вважає, що станом на теперішній час існують ризики, передбаченні 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, в оточені ОСОБА_4 немає особи, яка заслуговує на довіру та може поручитисяза виконання покладених на нього обов`язків, відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язатися за необхідність доставляти його до суду на першу про те вимогу.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатні запобігти вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень та його переховуванню від суду.

Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можливо, враховуючи те, що за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, то дотримується обов`язкова умова призначення даного запобіжного заходу, передбачена п.5 ч.2 ст.183 КПК України, тобто передбаченість законом покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до Рішень ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, «Осаковський проти України» від 17.07.2014, продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене та те, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідно забезпечити виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків, а також те, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може:

-переховуватися від суду;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, у слідчого виникла необхідність продовжити строк дії запобіжного заходу, який забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також попередить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу. Крім того, прокурор просив врахувати, що ОСОБА_4 зник з лікарні, де проходив лікування та переховувався від суду та органу досудового розслідування. Довгий час ОСОБА_4 перебував у розшуку та достовірно про це знав, переховувався від суду та слідства.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання заперечував, просив суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання його куми ОСОБА_11 . Також підозрюваний зазначив, що він не переховувався від суду, проходив лікування в м.Дніпро, працював без офіційного оформлення.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що їй належить будинок АДРЕСА_4 , однак право власності на будинок не зареєстроване у зв`язку з бойовими діями. В будинку вона проживає разом з трьома дітьми. Також, з ними іноді проживав її кум ОСОБА_4 , Останній місяць він проживав постійно. Вона не заперечує, що ОСОБА_4 був визначений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її мешкання.

Захисник ОСОБА_6 підтримала клопотання підозрюваного, заперечивши проти клопотання прокурора та зазначивши, що клопотання прокурора не мотивоване. За думкою захисника, не зважаючи на тяжкість обвинувачення, запобіжний захід, який просить прокурор є занадто суворим, а підозрюваний не має наміру переховуватись чи іншим чином перешкоджати провадженню. Також захисник вважає, що прокурор не довів, що підозрюваний переховувався від суду та досудового розслідування.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає обов`язковою умовою правомірності і законності попереднього ув`язнення. Проте, поняття "обґрунтована підозра" відповідно до мети підпункту "с" п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) у практиці ЄСПЛ має певні особливості. Це поняття не є тотожним поняттю "обґрунтоване обвинувачення" й на стадії арешту чи затримання особи не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення. Обґрунтована підозра для попереднього ув`язнення у практиці ЄСПЛ - це існування фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа могла вчинити злочин. Однак тлумачення поняття "обґрунтована підозра" і висновок про те, що саме може розглядатися як така підозра, залежить від усіх обставин кримінального правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").

Тобто, розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1 (с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, § 45).

Підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків та потерпілого, протоколом огляду мобільного телефону та протоколом обшуку затриманого.

Слідчий суддя враховує, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, та санкція за вчинення якого передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі. У такому разі застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, може спонукати підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У справі "Москаленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Тому, серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, відсутність у нього близьких родичів, які б могли гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, дають можливість виправдано вважати, що такий ризик існує.

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 переховувався від розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, був оголошений слідчим в розшук 20.09.2022 року і був затриманий лише 12.01.2023 року.

Підозрюваному ОСОБА_4 відомі місця проживання потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. У зв`язку із чим, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою він може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань.

Вище встановлені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України -а саме цілодобового домашнього арешту за місцем проживання куми, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, відповідно до яких при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належить визначити на 60 діб.

Керуючись статтями 132, 176-179, 182, 183, 194, 197, 206 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника віділення СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 - задовольнити, в задоволення клопотання сторони захисту відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, рахуючи з 13.30 години 12.01.2023 року до 13.30 год 12.03.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України розмір застави не обирається.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали доручити Нікопольському РУП ГУНП в Дніпропетровській області

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1