Справа №534/667/23
Провадження №1-кп/534/52/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000080 від 27.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2023 до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт від 06.04.2023 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000080 від 27.02.2023 стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно обвинувального акту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 № 16 ОСОБА_4 призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасів батальйону матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину матрос ОСОБА_4 вважався військовослужбовцем, який проходить військову службу призваним під час мобілізації.

Так, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, у ніч з 12 лютого 2023 року на 13 лютого 2023 року (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив розташування ВЧ НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася поблизу АДРЕСА_1 , а саме у лісі поруч з АДРЕСА_2 . Час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, приблизно о 21 год 00 хв 15 лютого 2023 року матроса ОСОБА_4 було виявлено головним сержантом роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 у будівлі залізничного вокзалу у АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , та доставлено до місця дислокації підрозділу, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, матрос ОСОБА_4 був незаконно відсутній у ВЧ НОМЕР_1 без поважних причин у період з 13 лютого 2023 року по 15 лютого 2023 року.

У підготовчому судовому засідання з пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 знаходиться саме в АДРЕСА_2 .

Отже, місцем вчинення кримінального правопорушення є військова частина НОМЕР_1 , яка дислокується поруч у АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Судом поставлено на обговорення питання щодо направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти направлення кримінального провадження до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у вирішенні вказаного питання поклалися на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу вказану судову справу передано на розгляд головуючій судді ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Суд вказує, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ такий суд має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

У п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказується про те, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У спільній окремій думці у цій справі суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якою погодилася суддя ОСОБА_8 , йдеться, що буквальне тлумачення формулювання «встановлений законом» приводить до думки, що вимагається правова підстава для існування та організації суду виключно із визначенням питань, які підпадають під його юрисдикцію.

У цьому контексті суд наголошує, що за змістом ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, порушено правила підсудності.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Указана норма була прийнята Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану» № 2462-IX від 27.07.2022. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 27.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, був отриманий суддею 13.04.2023, тобто на момент надходження обвинувального акту до Комсомольського міського суду Полтавської області, вказані норми набули чинності. Проте, суд наголошує що Кременчуцький районний суд Полтавської області здійснює і на даний час правосуддя.

Таким чином, місцем вчинення кримінального правопорушення є с. Салівка, Кременчуцького району Полтавської області, що відноситься до територіальної юрисдикції Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Питання про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження може бути вирішено у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000080 від 27.02.2023 до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження за територіальною підсудністю іншому місцевому суду Полтавської області.

Керуючись ст. 8, 32, 34, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, дані про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 27.02.2023 - направити до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про його направлення за територіальною підсудністю до Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено в судовому засіданні об 11 год 05 хв. 25 січня 2024 року в залі судових засідань Комсомольського міського суду Полтавської області.