Дата документу 05.10.2023 Справа № 331/4075/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1141/23 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/4075/23Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він у березні 2023 року (точної дати та часу не встановлено), маючи умисел на незаконний посів та вирощування рослин роду коноплі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, перебуваючи на території гаражу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «А-транс» по вул.Козачій 2-А у м.Запоріжжі висадив насіння рослини коноплі в кількості 11 штук.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , в період часу з березня 2023 року по 24.05.2023 року здійснював різні заходи по вирощуванню посіяного ним насіння конопель з метою доведення рослини роду конопель до стадії достигання.

24.05.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку гаражу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «А-транс» по вул.Козачій 2-А у м.Запоріжжі у ОСОБА_8 виявлено та вилучено незаконно вирощені шляхом культивування, підв`язування і поливу 11 рослин зеленого кольору, які згідно висновку експерта є рослинами роду коноплі, що містять психотропну речовину - тетрагідроканабінол.

Не зупиняючись на досягнутому, в середині травня 2023 року (точної дати та часу не встановлено), реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту діючи умисно ОСОБА_8 зібрав частину урожаю рослин конопель, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, після чого ОСОБА_8 поклав зірвані ним рослини та частини рослин роду конопель до трьох полімерних пакетів та помістив їх до підвалу орендованого гаражу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «А-транс» по вул.Козачій 2-А у м.Запоріжжі та почав висушувати рослинну речовину, чим розпочав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, для особистого вживання без мети збуту.

24.05.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку було вилучено три полімерні пакети з листям та гілками рослин зеленого та жовто-зеленого кольору рослинного походження, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 187,80 г в перерахунку на висушену речовину.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.310 КК, як незаконий посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин; за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини без мети збуту.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.309 КК у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.;

- за ч.1 ст.310 КК у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань призначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот) грн.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Виключити із кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК придбання наркотичного засобу. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК у виді 4 місяців арешту; за ч.1 ст.310 КК у виді 3 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 4 місяців арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що районним судом під час призначення покарання обвинуваченому не достатньою мірою враховано особу обвинуваченого та обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. ОСОБА_8 розпочав свій злочинний шлях у юному віці, має 6 не знятих та не погашених судимостей, зокрема за вчинення аналогічних злочинів. Обвинувачений неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та на підставі ст.75 КК, проте жодного разу не дотримався встановлених обмежень та продовжував злочинну діяльність. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, джерел законного доходу не має, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки. Вказане, на переконання прокурора, унеможливлює призначення ОСОБА_8 найменш суворого передбаченого санкціями ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК покарання у виді штрафу. Крім того, ознака придбання наркотичного засобу підлягає виключенню із кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК як зайве.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги поданої скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК кримінальних проступків, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі відносно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, то вони не є слушними з огляду на наступне.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд під час призначення заходу примусу у конкретному кримінальному провадженні.

Так згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень покарання. Вказаний захід примусу, що застосовується від імені держави, має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у вироку зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, стан здоров`я, наявність місця проживання та джерел доходу. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин протилежного змісту суд не встановив.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК кримінальних проступків. В результаті протиправних дій обвинуваченого будь-яких тяжких або негативних наслідків для інших осіб не настало.

Крім того, встановлено, що обвинувачений є таким, що в силу ст.89 КК не має судимостей. Тому в цій частині заперечення прокурора про наявність у обвинуваченого 6 непогашених судимостей, як підстави для призначення більш суворого виду покарання, не відповідають дійсності. Адже у разі погашення у особи судимостей, факт її притягнення раніше до кримінальної відповідальності при призначенні покарання приймається до уваги лише з розрахунку, як до особи, що є не судимою.

Колегія суддів зауважує, що під час апеляційного розгляду скарги стороною захисту надано квитанції, з яких вбачається, що до початку апеляційного розгляду ОСОБА_8 у повному обсязі сплатив призначений йому оскаржуваним вироком суду штраф та процесуальні витрати на загальну суму 21 568 грн. На противагу протилежним доводам апеляційної скарги прокурора вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність у обвинуваченого джерел доходу, а також демонструють відповідальне ставлення особи до призначеного покарання, відшкодування процесуальних витрат, виконання ухваленого вироку навіть до моменту набрання ним законної сили.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що остаточне покарання обвинуваченому призначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного, а не часткового складання покарань в межах передбачених ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК санкцій.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а вимоги сторони обвинувачення щодо призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання є необґрунтованими.

Переконливих аргументів, які би свідчили про явну несправедливість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено. Підстав вважати, що обране обвинуваченому покарання є занадто м`яким, а відтак і явно несправедливим, колегія суддів не вбачає.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора відносно виключення із кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК такої ознаки як придбання наркотичного засобу колегія суддів зауважує наступне.

Обставини придбання обвинуваченим наркотичної речовини були установлені досудовим розслідуванням, обсяг обвинувачення відносно ОСОБА_8 зазначений в направленому до суду і до того ж затвердженому самим прокурором обвинувальному акті та не оспорювався учасниками судового розгляду, у тому числі й прокурором. Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні передбаченого ч.1 ст.309 КК кримінального правопорушення (проступку), що кваліфіковано як незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини без мети збуту. Обвинувальний акт саме з такою правовою кваліфікацією дій ОСОБА_8 від початку затверджено саме прокурором. Проте в апеляційній скарзі прокурор вимагає виключити встановлені обставини, які він розцінював як придбання, як зайве і взагалі не кваліфікувати такі протиправні дії.

Зазначене свідчить про те, що прокурор в апеляційній скарзі фактично не погоджується з установленими досудовим розслідуванням фактичними обставинами.

Апеляційний суд зауважує, що враховуючи вищезазначене, сторона обвинувачення не вправі оскаржувати вирок з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини у разі розгляду провадження у спрощеному порядку (ч.2 ст.382 КПК), які не підлягають оскарженню відповідно до ч.1 ст.394 КПК.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення, не допущено, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4