Справа № 572/2101/19 Провадження №11-кп/802/718/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

законного представника

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000316, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_9 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк покарання за цим вироком визначено обчислювати з моменту набрання вказаним вироком законної сили.

Згідно з вироком суду, 22 червня 2018 року приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи в будинку за місцем свого проживання: на АДРЕСА_1 , під час суперечки, що виникла на грунті особистих неприязних відносин із дружиною ОСОБА_12 , умисно завдав останній не менше п`яти ударів кулаками рук в область голови, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді : внутрішньочерпної травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, 2-х крововиливів у м`які тканини голови, 2-х синців та садно на обличчі, синців на шиї, 11 синців на лівій руці, синців на лівій боковій поверхні живота, синця на лівій нозі, які щодо живих осіб (в своїй сукупності) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті потерпілої, яка настала о 09 год. 30 хв. 01 липня 2018 року внаслідок внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив умисні дії, які виразилися у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 вказують на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку сторони захисту слідчі СВ Дубровицького ВП діяли поза межами наданих повноважень, що свідчить про недопустимість отриманих у результаті відповідних слідчих дій доказів та неможливість покладення їх в основу обвинувального вироку. Сторона захисту вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, зокрема, даних протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 , залишивши поза увагою, що дана слідча дія проводилась в господарстві обвинуваченого не на підставі його добровільної згоди та ухвали суду, а відібравши лише заяву у ОСОБА_14 , який не є володільцем господарства в АДРЕСА_1 , хоча при огляді місця події така заява відбиралася у обвинуваченого. Звертають увагу, що очевидців, які б підтвердили нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень саме обвинуваченим досудовим слідством не встановлено та суду для допиту свідків не представлено. Протокол огляду місця події не вказує на вину обвинуваченого, а ОСОБА_10 в показаннях, наданих під час судового розгляду, зазначав, що 22.06.2018 року потерпіла у будинку була жива, без ознак життя остання була виявлена ввечері наступного дня.

Також, обвинувачений та його захисник вважають показання свідка ОСОБА_13 недопустимим доказом, оскільки його показання у суді першої інстанції не узгоджуються із показаннями наданими під час слідчого експерименту. Крім того, на думку апелянтів, судом було порушено законні права потерпілої та її законного представника, у зв`язку із розглядом справи у їх відсутність та не дотримання вимог ст. 319 КПК України щодо незмінності складу суду, зокрема, не з`ясувавши думку потерпілої та її представника щодо необхідності розпочинати судовий розгляд з початку після проведення заміни головуючого судді у справі.

Враховуючи наведені доводи, просять оскаржений вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпаності можливостей їх отримати.

Разом з тим, захисник порушує питання про повторний допит обвинуваченого, свідків, дослідження письмових доказів та матеріалів відео-звукозаписів судових засідань.

- потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 покликаються на необґрунтованість і невмотивованість вироку суду першої інстанції, допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Вказують, що суд, розглянувши кримінальне провадження у їх відсутність, не повідомляючи належним чином про час судових засідань, позбавив їх можливості скористатися своїми законними правами надати показання в судовому засіданні, чим допустив грубе порушення вимог КПК України. Стверджують про відсутність в матеріалах кримінального провадження їх заяв судді ОСОБА_1 про розгляд справи без їх участі. Потерпіла ОСОБА_8 , зазначає, що як учасник судового провадження, повідомляла суд про зміну свого місця проживання з 01.09.2019 року по 30.06.23 року навчається на денній формі у Рокитнівському медичному коледжі та проживає в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, вказують, що протягом 22-23 червня 2018 року вони перебували вдома, жодних тілесних ушкоджень з ранку 23 червня 2018 року та протягом дня у ОСОБА_15 не було, на стан здоров`я остання не скаржилась.

Покликаються на недотримання судом вимог ст. 319 КПК України щодо незмінності складу суду, зокрема, не з`ясувавши думку їх думки, як потерпілої та її представника щодо необхідності розпочинати судовий розгляд з початку після проведення заміни головуючого судді у справі та провів судові засідання за відсутності потерпілої та її представника.

Просять оскаржений вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, потерпілої та її законного представника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення поданих апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Із положень ст. 94 КПК України слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

При цьому посилання обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини першого у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винність ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст. 85, 86 КПК України.

Так, вина ОСОБА_10 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, повністю підтверджується наступними доказами.

Зокрема, в ході слідчого експерименту, який проводився під час досудового розслідування із свідком ОСОБА_13 встановлено обставини, за яких обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження потерпілій. Так, ОСОБА_13 показав, що в кінці червня 2018 року обвинувачений запросив його до себе додому, під час чого вони вживали спиртні напої. Біля 21-22 години додому повернулась дружина обвинуваченого, яка також була у стані сп`яніння. З цього приводу між обвинуваченим та потерпілою відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 кулаком близько п`яти ударів. Вказаний конфлікт був припинений матір`ю обвинуваченого. Крім цього, під час вказаної слідчої дії свідок на статистові продемонстрував яким саме чином обвинувачений наносив удари потерпілій у голову та у тулуб, при чому свідок додав, що після ударів у потерпілої на обличчі з`явилась кров. Вказана слідча дія проводилась в господарстві обвинуваченого на підставі його добровільної заяви.

Під час судового провадження свідок ОСОБА_13 змінив покази, пояснивши, що обвинувачений лише один раз вдарив потерпілу, давши їй ляпаса долонею руки по обличчю, оскільки вона ходила до знайомої на ім`я ОСОБА_16 , звідки повернулась в стані сп`яніння та в подальшому, під час судового провадження вказаний свідок давав суперечливі покази, плутався у хронології подій, а також у кількості ударів, що наносив обвинувачений потерпілій.

Щодо неможливості усунення розбіжностей між показаннями свідка ОСОБА_13 , оскільки свідок помер, то колегія суддів зазначає наступне.

Положення ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала під час слідчого експерименту, оскільки у зв`язку із смертю свідка неможливо усунути розбіжності між показаннями.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що показання, які особа надавала під час досудового розслідування, враховуючи, що здійснити повторний допит у зв`язку із смертю свідка неможливо та вказаний свідок був єдиним очевидцем подій, то такі показання можуть вважатися допустимими доказами, а тому суд оцінює їх в сукупності з іншими доказами у справі.

З огляду на наведене, при вирішенні питання достовірності показів свідка ОСОБА_13 суд першої інстанції правильно віддав перевагу показам свідка, отриманим під час слідчого експерименту, так як вказані покази є послідовними, логічними і співпадають та узгоджуються з іншими доказами, наданими суду, в тому числі, з висновком судово-медичної експертизи трупа потерпілої стосовно локалізації та кількості отриманих нею тілесних ушкоджень.

Крім того, слід зазначити, що наявні розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_13 не спростовують факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, а лише стосуються хронології подій, а також кількості ударів, отже з огляду на інші докази у справі відсутні підстави визнати ці показання недостовірними. Поміж тим в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що свідок ОСОБА_13 є зацікавленою особою чи мав намір оговорити обвинуваченого.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 підтвердила факт систематичних непорозумінь між потерпілою та обвинуваченим, під час яких останній міг вдарити дружину, іноді свідок бачила потерпілу із синцями, в зв`язку із чим потерпіла неодноразово викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_18 в суді показала, що чула від жителів села, що ОСОБА_12 перебуває в лікарні через те, що її побив чоловік. Свідок пояснила, що не дуже часто спілкувалась із потерпілою, однак, іноді та скаржилась їй на чоловіка, який її бив, часто на потерпілій були видні синці.

Покази свідків ОСОБА_18 , та ОСОБА_17 підтверджують факт систематичних непорозумінь між подружжям ОСОБА_19 та нанесення обвинуваченим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, оскільки свідки неодноразово бачили синці на потерпілій ОСОБА_20 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що він працює лікарем-анастезіологом та на момент вступу потерпілої в стаціонар перебував на чергуванні. Свідок пояснив, що потерпіла поступила у медичний заклад у стані мозкової коми без свідомості, через, що нічого розказати не могла. До свідомості в лікарні потерпіла не приходила, померла через кілька днів у цьому ж медичному закладі.

Потерпіла ОСОБА_8 від дачі показів у даному кримінальному провадженні відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України.

Окрім показань свідків вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, зокрема: повідомленням від 24 червня 2018 року із правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 121 КК України за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події, проведеного на підставі письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме: будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 ; протоколом слідчого експерименту від 03.09.2018, який проводився під час досудового розслідування із свідком ОСОБА_13 ; протоколом слідчого експерименту від 04.09.20218, проведеного із обвинуваченим ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 01.07.2018; висновком експерта №367 від 03.09.2018; ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 02.07.2018.

Перевіривши докази у кримінальному провадженні колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст. 91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством, що фактично спростовує доводи сторони захисту щодо порушення прав обвинуваченого.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими і перевіреними під час судового розгляду та звертає увагу на наступне.

Висновок експерта №367 від 03 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_12 , доводить, що у останньої при госпіталізації, наступному клінічному обстеженні, а також при судово-медичній експертизі трупа були встановлені наступні травматичні зміни: внутрішньочерепна травма у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, 2 крововиливи у м`які тканини голови, 2 синці та садна обличчя; синець на шиї, 11 синців на лівій руці, синець на лівій боковій поверхні живота, синець на лівій нозі, морфологічні властивості яких свідчать про те, що вони виникли прижиттєво, незадовго до вступу потерпілої в стаціонар.

Чисельність, розміри, локальний характер тілесних ушкоджень свідчать про дію тупих предметів внаслідок багаторазових (не менше 20) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею, що загалом властиво для побиття нанесення численних ударів у зазначені ділянки тіла руками (кулаками), ногами (в тому числі, у взутті) з силою, достатньою для спричинення даних ушкоджень, локалізація тілесних ушкоджень виключає утворення їх комплексу за умов падіння з висоти власного росту.

Виявлена у потерпілої травма голови, з огляду на численність зовнішніх ушкоджень та характер травмування оболонок головного мозку, була спричинена багаторазовою (не менше 5) травматичних дій тупих предметів з обмеженою поверхнею. Численні ушкодження голови, які є слідами неодноразового прикладання сили і, в свою чергу, обумовили виникнення черепно-мозкової травми не можуть розглядатись окремо. Кожний удар в ділянку голови, незалежно від того, чим він наносився, посилював дію попереднього, призводив до траматизації головного мозку та створював реальну небезпеку для життя, а тому за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, вказані тілесні ушкодження ділянки голови, стосовно живих осіб, відносяться до тяжких.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку. Таким чином, між заподіяною ОСОБА_12 внаслідок побиття травмою голови та настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Під час слідчого експерименту, проведеного із обвинуваченим, останній не заперечував, що 22 червня 2018 року він завдав своїй дружині кілька ударів, від яких у неї на обличчі з`явилась кров.

Однак, в суді першої інстанції надавав показання, що ОСОБА_10 могла отримати тілесні ушкодження, що потягли смерть 23 червня 2018 року при невизначених обставинах. Обвинувачений пояснював, що вранці 23 червня 2018 року потерпіла спілкувалась з ним, знаходилась разом із обвинуваченим та його друзями, готувала їжу та одночасно вказував, що вранці 23 червня 2018 року дружина спала, а він протягом дня був відсутній вдома, ввечері виявив на голові потерпілої, яка була без свідомості, гематому, через що викликали швидку медичну допомогу.

Отже, обвинувачений надавав покази, які є суперечливими щодо обставин де знаходилася потерпіла 23 червня 2018 року, що він та потерпіла робили протягом дня, у зв`язку із чим суперечливість у показаннях обвинуваченого можливо розцінити як вибудувану лінію захисту, щоб уникнути кримінальної відповідальності за свої протиправні дії.

Аналогічно можливо розцінити посилання в апеляційних скаргах потерпілої та її законного представника щодо непричетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, як підтримку версії обвинуваченого щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень при невизначених обставинах.

Версія обвинуваченого щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень, що потягли смерть, 23 червня 2018 року при невизначених обставинах та заперечення нанесення останній тілесних ушкоджень, судом першої інстанції обґрунтовано оцінено критично, оскільки вона спростовується сукупністю належним чином досліджених та співставлених між собою доказів у даному кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується посилань сторони захисту про здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами, та як наслідок, визнання відповідних отриманих доказів недопустимими, то вказані посилання не заслуговують на увагу за безпідставністю.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17), зазначено, що процесуальне рішення про призначення групи слідчих, прокурорів, зміну цієї групи чи об`єднання матеріалів досудових розслідувань не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Процесуальні ж документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Разом із тим, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до ст. 92 КПК саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому, в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

Перевіряючи вказані вище доводи захисника апеляційний суд дослідив витребувані та надані стороною обвинувачення документи, а саме:

- постанову про зміну підслідності у кримінальному провадженні від 12.07.2018, яка постановлена прокурором відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_22 та визначено підслідність кримінального провадження №0000316 від 24.06.2018 за Дубровицьким ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області;

- постанову про призначення групи слідчих від 16.07.2018, яка винесена заступником начальника СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_23 , згідно якої у кримінальному провадженні №0000316 від 24.06.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України призначено групу слідчих у складі слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та на останнього покладено повноваження старшого групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні;

- постанову про зміну підслідності у кримінальному провадженні від 07.09.2018 постановлену в.о. керівника - заступника Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_26 , якою підслідність кримінального провадження №0000316 від 24.06.2018 визначено за СВ Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області;

- постанову про створення групи слідчих та доручення їм проведення досудового розслідування від 08.09.2018 постановлену заступником начальника - начальником слідчого відділення ОСОБА_27 , згідно якої визначено групу слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000316 від 24.06.2018 в складі: слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_28 та слідчих СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 . Старшим слідчої групи визначено слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_28 , який керуватиме діями інших слідчих слідчої групи.

- постанову про зміну підслідності у кримінальному провадженні від 24.09.2018 постановлену прокурором у провадженні прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_30 , відповідно до якої змінено підслідність у кримінальному провадженні №0000316 від 24.06.2018 у зв`язку з тим, що місцем вчинення кримінального правопорушення є територія с. Берестя Дубровицького району Рівненської області, а тому визначено підслідність за Дубровицьким ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області.

Окрім того, слід звернути увагу, що Дубровицький ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області є структурним підрозділом Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області.

Твердження захисника, що начальником СВ Сарненського ВП проведення досудового розслідування доручено лише слідчому у кримінальному провадженні заступнику начальника СВ Сарненського ВП ОСОБА_31 , при цьому слідчі СВ Дубровицького ВП постановою заступника прокурора області були усунені від здійснення досудового розслідування за порушення вимог КПК України та неефективне розслідування є необґрунтованими. Оскільки з постанови про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, не вбачається, що слідчі СВ Дубровицького ВП були усунені від здійснення досудового розслідування. Однак постановою про створення групи слідчих та доручення їм проведення досудового розслідування від 08.09.2018, яка була дослідженна під час апеляційного розгляду, визначено групу слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000316 від 24.06.2018 в складі: слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_28 та слідчих СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 та старшим слідчої групи визначено слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_28 , який керуватиме діями інших слідчих слідчої групи.

Аналізуючи дослідженні документи та матеріали кримінального провадження можливо дійти висновку, що оскільки відповідні слідчі СВ Дубровицького ВП ГУНП в Рівненській області і після винесення постанови прокурора про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення ? СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 02.07.2018 року залишались в групі слідчих у даному кримінальному провадженні і у відповідності до законодавства проводили певні слідчі дії.

У задоволенні клопотання захисника про повторний допит свідків та понятих вказаних у клопотаннях захисника, дослідження доказів, на переконання колегії суддів, слід відмовити, оскільки стороною захисту не наведено жодних аргументованих обґрунтувань щодо необхідності допиту свідків та понятих.

В даному випадку, на переконання апеляційного суду, аргументи сторони захисту про допит понятих, дослідження доказів фактично зводяться до їх незгоди із правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції в оскарженому вироку суду. При цьому сама лише незгода захисника з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Посилання обвинуваченого та його захисника про невідповідність протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 вимогам ст. 104.-106, 223, ч. 2, 3, 6 ст. 240 КПК України та фактично недопустимість вказаного протоколу, як доказу є необґрунтованими.

За кримінальним процесуальним законом процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на учасника кримінального провадження, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії, як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, проведений з свідком ОСОБА_13 слідчий експеримент відповідає вимогам ст. 240 КПК України, учасникам слідчої дії було роз`яснено права і обов`язки, передбачені статтями 66, 67 цього Кодексу. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії підписано всіма особами, які були присутні під час їх проведення без жодних зауважень. Крім того, обставина, що на відеозаписі зафіксовано як слідчий вказав про роз`яснення прав (оголосив статті) не свідчить про фактичне їх не роз`яснення учасникам слідчої дії, враховуючи відсутність зауважень та наявність підписів усіх учасників слідчої дії.

Що стосується долученого додатку до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2018 - DVD-диску із назвою «відеозапис слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 », який поміщений у паперовий конверт та опечатано «для пакетів №206», то в протоколі описано щодо перенесення відеозапису вказаної слідчої дії на оптичний носій DVD-диск.

Як вбачається з протоколу перегляду відеозапису слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 03.09.2018 відеозапис здійснений за допомогою відеокамери марки «Sony DCR-SX44E» з цифрового носія SD-картки марки «Kingston» 32 GB після перегляду переписаний на оптичний носій DVD-диск та вказаний диск з відеозаписом слідчої дії було поміщено у відповідний паперовий конверт та опечатано печаткою «Для пакетів №206». Виконані дії щодо запису відеозапису на оптичний носій були чітко описані у вказаному вище протоколі, який підписаний усіма учасниками слідчої дії.

Не є обгрунтованими і доводи сторони захисту щодо порушень органом досудового розслідування вимог ч. 5 ст. 240 КПК України та безпідставності врахування судом як доказу даних протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 через проведення вказаної слідчої дії в господарстві обвинуваченого не на підставі його добровільної заяви та ухвали суду, оскільки спростовуються наявними доказами у даному кримінальному провадженні щодо надання обвинуваченим добровільної згоди на огляд його житла і іншого володіння, враховуючи обставини, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_3 є єдиним домоволодінням.

На переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг щодо допущення судом істотних порушень вимог КПК України щодо реалізації прав потерпілої та її законного представника у даному кримінальному провадженні при здійсненні правосуддя суддею ОСОБА_1 та вимог ч. 2 ст. 319 КПК України, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті та ст. 320 цього Кодексу (ч. 1 ст. 319 КПК).

Частиною 2 ст. 319 КПК регламентовано, що суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:

1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;

2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.

У випадку, передбаченому цією частиною, докази, що були дослідженні під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

Із матеріалів провадження слідує, що в судовому засіданні суду першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_32 , яке відбулось 28 січня 2020 року, потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від дачі показань та цього ж дня остання подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності.

26 травня 2020 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_32 з`ясовано думку потерпілої та її законного представника щодо їх подальшої участі у судовому розгляді.

07 червня 2022 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_1 за клопотанням захисника ОСОБА_11 вирішено продовжити судовий розгляд, а не розпочинати судовий розгляд спочатку.

29 червня 2022 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_1 вирішено продовжувати розгляд кримінального провадження у відсутність потерпілої, яка не з`явилась у судове засідання, з`ясувавши, що потерпіла раніше відмовилась від дачі показань і подала заяву про розгляд справи без її участі, що не заперечувалось стороною захисту і прокурором. Поміж тим, в цьому ж судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлялось клопотання про допит ОСОБА_9 , однак 07 вересня 2022 року адвокат ОСОБА_11 відмовився від цього клопотання.

З урахуванням вказаних обставин відсутні підстави вважати, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 суддею ОСОБА_1 допущено порушення прав потерпілої і її законного представника, чи вимоги ст. 319 КПК щодо незмінності складу суду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вказані вище документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про ґрунтування вироку суду на припущеннях, та на неналежних і недопустимих доказах.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Ураховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, потерпілої та її законного представника, тому подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: