У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 007 28 від 23 січня 2020 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2022 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Ухвалено строк покарання ОСОБА_5 обраховувати з 23.01.2020.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 22.01.2020, приблизно о 21 год. 40 хв., більш точного часу встановити не представилось можливим, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , вступив в словесний конфлікт з раніше знайомим йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході зазначеного конфлікту, у ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи злочинний умисел, перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, 22.01.2020, приблизно о 21 год. 40 хв., ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_9 , який в цей час знаходився в положенні стоячи, наніс потерпілому ОСОБА_9 кулаком правої руки не менше п`яти ударів в область голови, тобто в ділянку, де знаходяться життєво важливі органи людини. Від нанесених ударів ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на підлогу, опинившись в положенні лежачи на спині.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті з мотиву особистих неприязних стосунків, ОСОБА_5 ступнею лівої ноги почав утримувати ОСОБА_10 в області шиї, одночасно з цим умисно наніс не менше п`яти ударів нижньою частиною долоні правої руки в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_9 , де знаходяться життєво важливі органи людини, чим спричинив множинні тілесні ушкодження, в результаті таких умисних дій ОСОБА_5 настав бажаний для нього злочинний наслідок у вигляді смерті ОСОБА_9 , так як останній отримав тілесні ушкодження несумісні з життям.

Смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної травми - закритої черепно-мозкової травми з множинними синцями, саднами, ранами на голові, крововиливами у м`які покриви волосяної частини голови; закритої травми шиї з множинними крововиливами у м`які тканини шиї, переломами хрящів гортані, кілець трахеї та під`язикової кістки; закритої травми грудей та живота з множинними синцями, крововиливами у м`які тканини грудей, множинними фрагментарними переломами ребер та грудини, з розривами пристінкової плеври, розривом лівої легені, правої нирки, печінки, масивним крововиливом у підшлункову залозу та клітковину брижі товстої кишки - з розвитком крововтрати та шоку.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2022, в частині визнання ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначення йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі - скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 , виправдати за ч. 1 ст. 115 КК України та звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі суду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник стверджує, що вказаний вирок суду є таким, що не відповідає принципу законності та верховенства права, оскільки він ухвалений з істотним порушенням норм чинного кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_5 як на досудовому розслідуванні, так і під час допиту його в суді зазначав, що не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 - не мав наміру його вбивати, оскільки вони з потерпілим жили дружно і ніколи не сварилися до виникнення ненависті та неприязні. Свою вину обвинувачений визнав частково, вважаючи, що перевищив межі необхідної оборони, завдавши ударів, які по кількості та спрямованості призвели до небажаних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_5 шкодує, що так трапилось. Мав намір компенсувати шкоду потерпілому ОСОБА_8 , але той відмовився.

На переконання захисника, показання обвинуваченого ОСОБА_5 , як і показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишені судом поза увагою, хоч їх зміст і викладено у мотивувальній частині вироку, як докази, що нібито доводять вину ОСОБА_5 в умисному вбивстві, але по суті вони свідчать про зворотне, а саме про відсутність у ОСОБА_5 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Крім того, захисник ОСОБА_6 вказує, що експертне дослідження (обстеження) трупа ОСОБА_9 від 23.01.2020 № 011-327-2020 проводилось з порушенням ч. 2 ст. 242 КПК України, яка регламентує, що слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Тобто встановлення причин смерті ОСОБА_9 , а також визначення ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень - повинно відбуватися виключно за висновком експертизи, а не висновком експертного дослідження. Проведення ж експертного дослідження трупу потерпілого ОСОБА_9 (не експертизи) по суті унеможливлює в подальшому використання його висновків, оскільки вони були отримані з порушенням закону.

Також, як посилається захисник, висновки експертного дослідження, як висновок спеціаліста (навіть якщо він підписаний експертом), не може використовуватись, як джерело достовірної інформації, оскільки відповідно до змін, внесених у КПК України 17.06.2020, спеціаліст за завідомо неправдивий висновок відповідальності встановлену законом - не несе. Відтак, не виключається, що у вказаному вище висновку експертного дослідження можуть бути викладені припущення спеціаліста (експерта).

За викладеним, на переконання захисника, використання висновку спеціаліста (його повне або часткове копіювання) під час складання висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 012-71-327-2020 від 21.04.2020 щодо причин його смерті та тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень дає підстави стороні захисту вважати, що такий висновок є очевидно недопустимим доказом.

Поряд з цим, захисник звертає увагу, що оскільки труп ОСОБА_9 був виданий потерпілому ОСОБА_8 25.01.2020, експертиза проводилась без безпосереднього об`єкта дослідження, що також є порушенням вимог ч. 4 ст. 238 КПК України, за якою труп підлягає видачі лише з письмового дозволу прокурора і тільки після проведення судово-медичної експертизи та встановлення причин смерті.

З урахуванням вказаних порушень КПК України, стороною захисту було подано клопотання про визнання експертного дослідження трупу від 23.01.2020 № та експертизи трупу № 012-71-327-2020 від 21.04.2020 недопустимими доказами у провадженні, проте дане клопотання не було розглянуто в порядку, визначеному чинним кримінальним процесуальним законом, і зокрема ст. 350 КПК України.

Захисник також додатково звертає увагу на те, що і висновок експертного дослідження і висновок судово-медичної експертизи підписані однією особою - судово-медичним експертом ОСОБА_13 , що за правилами ч. 2 ст. 79 КПК України заборонено.

Крім висновків експертного дослідження трупа та експертизи трупа як докази, що нібито доводять умисел ОСОБА_5 на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 у вироку зазначена низка інших висновків судово-медичних експертиз, зокрема: № 091-41-2020 від 25.03.2020, № 091-43-2020 від 06.04.2020, № 091-44-2020 від 06.04.2020, № 091-45-2020 від 06.04.2020, № 091-46-2020 від 07.04.2020, № 091-47-2020 від 07.04.2020, № 091-48-2020 від 07.04.2020, № 091-49-2020 від 06.04.2020, № 091-50-2020 від 06.04.2020, № 091-51-2020 від 06.04.2020, № 091-52-2020 від 06.04.2020, № 091-53-2020 від 07.04.2020, № 081-87-2020 від 04.03.2020, № 081-88-2020 від 06.03.2020, № 081-89-2020 від 11.03.2020, дані в яких стосуються припущень експертів щодо можливого (не виключається) походження крові від потерпілого ОСОБА_9 , проте наведені висновки експертиз жодної інформації про винуватість ОСОБА_5 у вчинені ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України - не містять, а тому їх перелік у вироку може лише свідчити про їх безпосереднє дослідження в судовому засіданні і не більше.

Захисник посилається, що з пояснень ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також з даних судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень обвинуваченого, даних судово-психіатричної експертизи щодо останнього, показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 випливає, що обвинувачений по суті є людиною, яка соціально адаптована, має власне житло, утримує неповнолітню дитину, ввічливий, емоційно врівноважений, стриманий, має достатній вольовий самоконтроль, має інтереси трудового спрямування та сімейні інтереси, а дотримуючись вибіркової товариськості - підтримував дружні стосунки з потерпілим більше трьох років, що у підсумку може суб`єктивно виключати мотиви щодо бажання когось вбити і тим більше свого товариша.

На переконання сторони захисту, висновок № 042-1346-2021 від 13.05.2022 судово-

медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_5 свідчить не тільки про відсутність у нього умислу (прямого або непрямого) на заподіяння смерті ОСОБА_9 , а і про те, що він реально захищався від раптового нападу з боку загиблого, який на початку конфлікту встиг нанести йому, як мінімум, близько п`яти ударів в область голови металевим гайковим ключем.

Захисник підкреслює, що він в судовому засіданні та в дебатах наполягав, що за даних обставин вчиненого ОСОБА_5 діяння, його дії на початку відвернення раптового нападу з боку потерпілого можна кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони, а потім, коли потерпілий вже був на підлозі у лежачому положенні, - діяння підпадають під уявну оборону, тобто коли обвинувачений не усвідомлював, але міг усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання, а тому ОСОБА_5 підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння шкоди ОСОБА_9 через необережність.

Також захисник ОСОБА_6 наполягає, що ОСОБА_5 не передбачав можливості настання смерті ОСОБА_9 від нанесених ним тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні, відповідаючи на запитання прокурора, захисника та суду повідомив, що він спілкувався з потерпілим після того, як ОСОБА_5 йому були нанесені тілесні ушкодження та спілкуючись пропонував викликати йому швидку медичну допомогу, але ОСОБА_9 відмовився від його пропозиції, вказуючи на те, що він, при необхідності, і сам може це зробити по мобільному телефону, що лежав поряд з ним на дивані.

Додатково захисник звертає увагу на безпідставність врахування судом першої інстанції такої обтяжуючої обставини як вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки для визнання цієї обставини під час прийняття рішення щодо призначення покарання, в контексті ч. 3 ст. 373 КПК України, суд мав би послатися на досліджений доказ, який реально підтверджує таку обставину, а показання свідків та обвинуваченого стосовно вживання алкогольних напоїв 22.01.2020, без зазначення кількості та їх міцності напою, до моменту нанесення потерпілим обвинуваченому раптових ударів гайковим металевим ключем в область голови та носа - не може свідчити про стан сп`яніння обвинуваченого, а тому, наведене мотивування оскаржуваного вироку не можна назвати обґрунтованим в контексті вимог ст. 370 КПК України.

Підсумовуючи, захисник констатує, що судом першої інстанції не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а можливості їх отримати вичерпані, а отже, враховуючи що суд першої інстанції не з`ясував низку обставин, які суттєво могли вплинути на прийняття рішення (неповнота судового розгляду), а також безпідставно послався у вироку на очевидно недопустимий доказ щодо якого захист подавав відповідне клопотання, але яке не було розглянуто і вирішено у спосіб, передбачений чинним КПК України (висновок судово-медичної експертизи трупу № 012-71-327-2020 та висновок судово-медичного експертного дослідження трупу № 011-327-2020), суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст.ст. 409-411 КПК України, має достатньо підстав для скасування вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить повторно дослідити висновок експертного дослідження трупу від 23.01.2020 № 011-327-2020 та експертизи трупу № 012-71-327-2020 від 21.04.2020 та визнати їх недопустимими доказами.

Окрім того, не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2022 щодо нього у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ухвали новий вирок, за яким його виправдати за ч. 1 ст. 115 КК України та звільнити його з під варти в залі суду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений стверджує, що з вказаним вироком він не згоден, вважаючи його надто суворим та необґрунтованим, оскільки жодний доказ, який був досліджений судом не взятий до уваги та проігнорований судом.

На переконання обвинуваченого, всі пояснення подіям, які мали місце 22.01.2020, зафіксовані в описовій частині вироку з істотними помилками, оскільки в сукупності всі свідчення та докази вказують про відсутність в нього навмисного умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 та свідчать про те, що він-обвинувачений реально захищався від раптового нападу з боку ОСОБА_9 , який на початку конфлікту наніс йому тілесні ушкодження, а він, в свою чергу, - захищався.

Обвинувачений звертає увагу, що свідок ОСОБА_11 стверджував, що після конфлікту він спілкувався з ОСОБА_9 , який йому підтвердив, що напав на нього- ОСОБА_5 та наносив йому удари гайковим ключем, а також відмовився від медичної допомоги. У свою чергу, ОСОБА_11 , після поверхневого огляду ОСОБА_9 зробив висновок, що медична допомога можливо йому й не потрібна, в чому ОСОБА_9 переконав ОСОБА_11 , зазначивши при цьому, що і сам може прийняти рішення щодо її необхідності.

ОСОБА_5 посилається, що ОСОБА_11 , маючи медичні навики та військово-медичний сертифікат НАТО почав надавати медичну допомогу йому, так як за нанесеними ОСОБА_9 йому-обвинуваченому ударами гайковим ключем по обличчю - було зламано ніс та посічена голова, всі ці ушкодження були зафіксовані при первинному огляді судовим експертом, але суд не прийняв їх до уваги та не врахував як докази.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_6 щодо скасування вироку суду та закриття провадження, бо дії обвинуваченого ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_9 не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, пояснення обвинуваченого щодо кваліфікації його дій за менш тяжким законом, а саме як перевищення меж необхідної оборони, пояснення прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази у провадженні на задоволення клопотання захисника, вживши заходи щодо виклику у судове засідання для допиту як свідка ОСОБА_11 , за неможливості чого у зв`язку з його перебуванням в лавах ЗСУ ухваливши рішення про дослідження журналу судового засідання та звукозапису допиту цього свідка в суді першої інстанції, дослідивши копії записів судових засідань в суді першої інстанції та відповідь з суду щодо відсутності архівної копії звукозапису вказаного судового засідання, провівши судові дебати, під час яких прокурор заявив клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у разі скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції через порушення вимог кримінального процесуального закону, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно норми ч. 5 ст. 27 КПК України, під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як прямо передбачено ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов?язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними за визначенням ч. 6 вказаного процесуального закону.

З матеріалів досліджуваного кримінального провадження № 120 201 001 000 007 28 від 23.01.2020 випливає, що вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2022ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.п. 99-115 т. 4).

Мотивуючи ухвалення обвинувального вироку, суд першої інстанції послався, зокрема, на показання свідка ОСОБА_11 , який тимчасово проживав в квартирі ОСОБА_9 та періодично перебував в ній у час досліджуваних подій 22.01.2020, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України як вчинення вбивства ОСОБА_9 (а.п. 109 т. 4), який/ ОСОБА_11 був допитаний у суді першої інстанції - 07.04.2021.

Дійсно журнал судового засідання від 07.04.2021, коли допитувався як свідок ОСОБА_11 наявний в матеріалах провадження (а.п. 55-58 т. 3), проте він не може вважатися таким, що якісно виготовлений.

Що стосується звукозапису вказаного судового засідання, то він взагалі в матеріалах провадження відсутній.

За повідомленням керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва, архівна копія технічного запису судового засідання від 07.04.2021 у справі № 761/12626/20 (провадження № 1-кп/761/1195/2022) по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - в суді відсутня (а.п. 243 т. 4).

Отже, незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання від 07.04.2021, правильність фіксації відомостей в якому неможливо перевірити за відсутності самого технічного носія інформації, на якому повинно бути зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції в цей день, що, на переконання сторони захисту, має істотне значення для правильного вирішення провадження стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, що тягне за собою безумовне скасування вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2022 стосовно ОСОБА_5 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи сторони обвинувачення в суді апеляційної інстанції про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується іншими доказами у провадженні, що викладені у вироку, - які не є беззаперечними, оскільки, за позицією сторони захисту, показання свідка ОСОБА_11 , який має медичну освіту та надавав допомогу під час досліджуваних подій, можуть, у сукупності з іншими доказами у провадженні, спростувати наявність у обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_9 .

А тому, суд апеляційної інстанції, в силу наданих йому повноважень за приписами ч. 3 ст. 26 КПК України, за фактичної відсутності звукозапису судового засідання від 07.04.2021, позбавлений можливості виказати своє бачення щодо доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вирішення якого здійснюється апеляційним судом виключно у порядку та за умов, визначених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Отже, підсумовуючи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, зокрема, перешкоджають і суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, колегія суддів вважає за потрібне вказати, що під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, реалізації прав сторін кримінального провадження щодо з`ясування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також дослідити доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

За викладеним, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

За положеннями ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції апеляційної інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

У свою чергу, ч. 2 ст. 418 КПК України визначає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому ст.ст. 368-380 цього Кодексу, а з постановленням ухвали - її резолютивна частина на підставі п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України має містити рішення і щодо запобіжного заходу.

За нормою ст. 131 КПК України запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Приймаючи рішення про скасування вироку суду стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів бере до уваги клопотання прокурора в суді апеляційної інстанції щодо необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який було залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи зазначене питання, колегія суддів виходить з того, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 було призначеного покарання за особливо тяжкий злочин у виді 8 років позбавлення волі та залишено без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Враховуючи стадію провадження, для запобігання спробам перешкоджання кримінальному провадженню, зокрема у спосіб можливого впливу на потерпілих, свідків та експерта у провадженні, а також враховуючи необхідність досліджувати докази у провадженні в повному обсязі та вирішувати питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, а у разі доведеності винуватості з огляду і на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_5 , та з метою подальшого забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, з метою запобігання його спробі, у тому числі і переховування від суду, - колегія суддів вважає, про існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які, у сукупності, можуть викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, як викладено у рішенні ЄСПЛ в справі "Летельє проти Франції", які дають підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 007 28 від 23 січня 2020 року стосовно ОСОБА_5 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 лютого 2024 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3