Справа № 755/9871/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005657 від 11.06.2018 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010469 від 13.11.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в останнє вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2022 року за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

захисників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

11.08.2018 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_13 , спільно зі знайомим ОСОБА_22 , перебували у кафетерії «Васильок», що за адресою: м. Київ, пр. Юрія Гагаріна, 19/30, де спільно з іншими знайомими розпивали спиртні напої. В цей час, між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які також відпочивали разом з ними, виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину між останніми. В цей момент, у ОСОБА_25 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення майна, належного ОСОБА_24 . Об`єктом свого злочинного посягання ОСОБА_13 вибрав золоте кільце проби 375, вагою 1,61 г., вартістю 920 гривень, що перебувало на безіменному пальці потерпілої ОСОБА_24 .

Реалізуючи свої спільні злочинні наміри, направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_26 скориставшись тим, що ОСОБА_24 втратила пильність внаслідок конфлікту з ОСОБА_23 , шляхом ривка зірвав золоте кільце проби 375, вагою 1,61 г., вартістю 920 гривень з безіменного пальця правої руки ОСОБА_24 , та в подальшому з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_24 матеріального збитку на загальну суму 920 гривень.

Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, ОСОБА_13 , 13.11.2018 року, приблизно о 12 год. 10 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Фора», розташованого за адресою: м. Київ, б-р. Верховної Ради, 27, побачив на полиці з товаром скляну банку з ікрою лосося торгової марки «Камчадал» (артикул товару 592746) вартістю 280 грн. 74 коп., що належить ТОВ «ФОРА». В цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , скориставшись, тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих спонукань, підійшов до полиці із товаром, з якої таємно, повторно викрав банку з ікрою лосося марки «Камчадал» (артикул товару 592746) вартістю 280 грн. 74 коп., що належить ТОВ «ФОРА», зірвавши магнітну антикрадіжну наліпку, поклав її до внутрішньої кишені власної куртки та направився до виходу з вказаного магазину. В подальшому ОСОБА_13 , перетнувши межу кас рамки контролю, був затриманий на виході працівниками охорони магазину «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 27.

Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжку), вчиненого повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 , винним себе за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі обставини кримінального правопорушення та показав, що точної дати не пам`ятає, влітку 2018 року, перебував за адресою: м. Київ, проспект Гагаріна, в кафе разом з друзями та потерпілою, згодом у потерпілої викрав каблучку, яку хотів здати у ломбард, однак знайомий ОСОБА_22 у нього забрав каблучку та та проковтнув. Крім того, точної дати не пам`ятає, в восени 2018 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Фора», що за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 27, з полиці магазину викрав банку червоної ікри, однак був затриманий охороною магазину. Зокрема, щиро каявся, прохав його суворо не карати та зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, прохає суворо його не карати, оскільки усвідомив всю протиправність своїх дій, йому соромно за таку поведінку, відчуває свою винуватість у чому щиро кається.

Покази обвинуваченого ОСОБА_13 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведено повним визнанням, щирим каяттям, його показаннями, а також дослідженими у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, (або таке, що готується) від 11.06.2018 року (т. 3 а.п. 147);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2018 року (том 3 а.п. 149-150);

- протоколом огляду місця події від 13.06.2018 року ( том.3 а.п. 162-163);

- протоколом перегляду цифрового запису від 11.06.2018 року ( том. 3 а.п. 164-166);

- протоколом огляду місця події від 13.11.2018 року (том. 3 а.п. 186-188);

- постановою про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 14.11.2018 року (том. 3 а.п. 190);

- постановою про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 14.11.2018 року (том. 3 а.п. 200);

- протоколом перегляду цифрового запису від 13.11.2018 року ( том 3 а.п. 202-204).

Крім того, судом досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_13 (том 3 а. п. 167-173, том 3 а. п. 184-185, том. 3 а.п. 206-211) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України в судовому засіданні відеозаписи.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, доведеною вину ОСОБА_13 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_13 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна ( крадіжку), вчинену повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_13 виду та міри покарання, приймає характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є злочином нетяжким (ч. 2 ст. 185 КК України), та тяжким злочином (ч. 2 ст. 186 КК України), конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного-вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, жалкує, що так сталося, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненому, оскільки обвинувачений вину визнав повністю.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 судом не встановлено.

Так, з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_13 , його особи- раніше судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим при призначенні міри покарання, суд враховує його ставлення до скоєння - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому.

Поряд з цим, слід зазначити, що суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, закриває кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним актом.

З урахуванням строків притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, визначених положеннями ч. 3 ст. 49 КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_13 , мало місце 13.11.2018 року, то з дня вчинення кримінального правопорушення минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, у випадку постановлення обвинувального вироку, суд повинен звільнити особу від покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відтак, ОСОБА_13 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 був засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2022 року за ч. 3 ст. 186 КК України - за яким йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому у цьому кримінальному проваджені не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 368-371, 373-374, 376 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 ( один) місяць.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяця.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з дня початку відбування покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року, а саме з 11.01.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_13 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: скляна банка лососевої ікри торгової марки «Камчадал», яка передана на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Фора»- залишити у володінні власника.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: