14.12.2023 Єдиний унікальний номер 205/8557/20
1-кп/205/420/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/420/23 Справа № 200/8557/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001109 від 10.09.2020 стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дебальцево Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 03.07.2019 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушен ня, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 в невстановлений досудовим розслідуванням час, та місці, придбав предмет, який за своїми зовнішніми ознаками був схожий на пістолет, споряджений предметами, зовні схожими на бойові припаси (набої) в кількості 2 одиниць. В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання предметів, ззовні схожих на пістолет та бойових припасів (набоїв) у кількості 2 шт. без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_3 , знаходячись у невстановленому місці та у невстановлений час, усвідомлюючи, що придбаний ним предмет, який за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, відноситься до категорії вогнепальної зброї, а предмети, якими він був споряджений, зовні схожі на бойові припаси (набої), придбання, носіння та зберігання яких потребують наявність передбаченого законом дозволу, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, діючи всупереч Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, незаконно придбав предмет, який за зовнішніми ознаками схожий на пістолет «Форт-17» з маркуванням НОМЕР_1 та предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на бойові припаси (набої)в кількості 2одиниць.

Надалі, ОСОБА_3 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів тримаючи при собі предмет, який за зовнішніми ознаками схожий на пістолет «Форт-17» з маркуванням НОМЕР_1 та предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на бойові припаси (набої) в кількості 2 одиниць, тим самим здійснив їх носіння та почав їх зберігання без передбаченого законом дозволу до 10.09.2020, тобто до часу їх фактичного вилучення службовими особами Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області при проведенні обшуку приміщень квартири АДРЕСА_2 , а саме під час особистого обшуку ОСОБА_3 було вилучено пістолет «Форт-17» з маркуванням НОМЕР_1 та предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на бойові припаси (набої) в кількості 2 одиниць.

Вилучений при проведенні обшуку від 10.09.2020 за адресою АДРЕСА_1 предмет, а саме пістолет «Форт-17» з маркуванням НОМЕР_1 є вогнепальною зброєю.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК, за ознаками придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав у повному обсязі, заперечував свою причетність до вилученого пістолета та надав суду наступні показання.

10 вересня 2020 року близько 08 годин 30 хвилин він перебував за місцем свого мешкання, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , разом зі своїм братом, який пішов викинути сміття. В цей час він у вікно побачив, як до його будинку під`їхав мікроавтобус, з якого вийшло близько 5-6 чоловік у формі, а з іншої машини, яка також під`їхала до будинку, вийшло близько 4 осіб та побачив, як вказані особи затримали його брата та почали бігти в бік його квартири. Він повернувся додому та почав вдягатись і в цей час почув, як двері до квартири хтось почав ламати. Він вдягнув штани та майку і чув, як за дверима вимагають її відкрити. Він намагався відкрити двері, але йому це не вдавалось. Врешті, працівники поліції особливого призначення «КОРД» проникли в квартиру, застосували до нього насильство, збили з ніг та поклали обличчям до полу. В цей час, співробітник поліції дістав предмет, схожий на пістолет та положив йому під резинку штанів, одягнутих на ньому, з заднього боку. Поки він лежав працівники поліції вільно пересувались по квартирі, нічого йому не пояснюючи та не повідомляючи про підстави обшуку. На його питання на якій підставі вони тут перебувають йому нічого не відповідали, роблячи вигляд, що не чують його. На його вимогу зателефонувати адвокату також ніхто не реагував. Десь близько 12 години приїхав його адвокат ОСОБА_6 та ще хвилин через 20 приїхала адвокат ОСОБА_5 . Після приїзду захисників, працівники поліції почали проводити обшук, ввімкнули камеру та ніби то розпочали обшук, роз`яснили підстави його проведення та почали його проводити. Відбитки пальців рук у нього не знімали. Коли його піднімали з полу, він побачив, що хтось з працівників поліції ходив по кімнатах, зокрема у його спальну кімнату та щось робив на ліжку, де, в подальшому, було виявлено та вилучено 2 патрони. Провели повний обшук приміщення, склали протокол.

На додаткові запитання учасників кримінального провадження обвинувачений зазначив, що у вказаній квартирі він проживав останніх пів року разом з братом. Двері ломали близько однієї хвилини. Після того, як вони проникли у квартиру, один з працівників поліції застосував до нього фізичну силу, а саме вдарив прямою ногою в область грудної клітини, повалив його на підлогу і в подальшому він ще відчував, що його били по бокам. Хто саме поклав йому предмет, схожий на пістолет, він не знає, оскільки вони всі були в масках. Будь-якої зброї в квартири не було, сторонні особи доступу до квартири не мали. Одразу ж коли зайшли в квартиру, йому ніхто не пояснював підстави обшуку, не оголошували будь-яких ухвал, все це було лише після того, як приїхали захисники. Він не розуміє, з якою метою йому підкинули зброю. Що вилучали у його брата йому не відомо. За вказаною адресою він разом з братом знаходиться під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Один працівник поліції вдарив ногою в груди, а інший по ногах, збивши його з ніг таким чином та поклали його на підлогу, вдягли кайданки, при цьому виражались нецензурною лайкою та в подальшому він відчував удари в праву бокову частину грудної клітини та по голові ногами. Загальна кількість ударів була десь 6 в бік та 3 удари в голову. На його питання ніхто нічого не пояснював, службових посвідчень ніхто не пред`являв. Коли він лежав на підлозі зайшов третій співробітник поліції, дістав з карману предмет, схожий на пістолет та поклав йому ззаду, під резинку штанів. Його підняли на ноги, один працівник підтримував штани, оскільки резинка була слабкою та спадали штани. Весь час проводилась відеозйомка. В подальшому працівники поліції почали ходили по різних кімнатах, у його спальні та кімнаті його брата, в кухні, хаотично переміщались по квартири тривалістю десь 1,5 години, а саме до того часу, як приїхав його адвокат. Після приїзду адвокатів працівники поліції заново розпочали проведення обшуку, імітувавши таким чином законність цієї слідчої дії. Коли його доставляли до райвідділку автомобіль працівників поліції разом з ним потрапили в ДТП. Поняті прибули лише після приїзду адвокатів, з самого початку їх не було. Ухвалу зачитували після приїзду захисників, до цього часу підстави для обшуку не повідомляли. На відео він зазначав, що йому пістолет підложили та він йому не належить.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своє винуватості, його провина у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами.

Судом на виконання вимог ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), було безпосередньо допитано свідка ОСОБА_7 .

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що його було запрошено у якості понятого для проведення обшуку за місцем мешканням ОСОБА_3 , під час якого у обвинуваченого за поясом було виявлено та вилучено пістолет, належність якого обвинувачений заперечував. В обоймі пістолету були набої. Текст ухвали суду про обшук, права та обов`язки слідчий роз`яснював у повному обсязі йому та іншому понятому.

На питання сторін кримінального провадження свідок ОСОБА_7 повідомив, що раніше участь у слідчих діях він не приймав, слідчий, який проводив обшук йому не знайомий. Коли вони прийшли на проведення обшуку, обвинувачений сам відкрив двері. Були присутні працівники «КОРД». Пам`ятає, як вибивали двері квартири, супротиву обвинувачений не вчиняв, відеозапис проводився працівниками поліції.

Крім показань вищевказаного свідка, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також й письмовими доказами, які були безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, а саме:

-протоколом обшуку від 10 вересня 2020 року, відповідно до якого обшук було проведено за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема під час обшуку ОСОБА_3 з під резинки спортивних штанів сірого кольору ззаду предмет, схожий на пістолет Форт 17, 9 мм., з маркуванням НОМЕР_1 , магазин до пістолета № НОМЕР_2 , набої у кількості 2 шт., з маркуванням 12LCW. Також з вказаного пістолета був зроблений змив на марлевий тампон, а також з пістолету та магазину було зняті за допомогою магнітного порошку сліди папілярних візерунків відкопійовані на 2 липкі стрічки. Під час проведення цієї слідчої дії було вилучено також й інше майно, яке не має значення для цього кримінального провадження;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 було затримано о 12 годині 15 хвилин 10 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК. Відповідно до зауважень захисника ОСОБА_6 , предмет схожий на пістолет з набоями було засунуто в задню частину штанів ОСОБА_3 , але цей предмет тяжкий і останній фізично не мав можливості пересуватись по квартирі;

-протоколом обшуку особи від 10.09.2020, відповідно до якого під час цієї слідчої дії нічого не виявлено та не вилучено;

-висновком судової експертизи зброї №19/104-7/1/920 від 11.09.2020, відповідно до якого пістолет, вилучений в ході проведення обшуку 10.09.2020 за адресою: АДРЕСА_1 є вогнепальною зброєю. Пістолет є нарізним самозарядним пістолетом для стрільби 9-мм патронами до пістолета Макарова (ПМ). Пістолет виготовлений шляхом переробки саморобним способом травматичного пістолета «Форт-17» калібру 9 мм Р.А. номер на затворі видалений, на стійці ствола № НОМЕР_3 українського виробництва, шляхом заміни ствола та магазину;

-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11.09.2020 та квитанцією на зберігання речових доказів, відповідно до яких предмет схожий на пістолет з маркуванням НОМЕР_4 визнано речовим доказом та направлено на зберігання до камери схову Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області;

Стосовно клопотань учасників кримінального провадження, які вирішуються судом в нарадчій кімнаті.

Захисником ОСОБА_5 до суду направлено клопотання про визнання недопустимими доказів, зокрема висновку судової експертизи зброї та протоколу обшуку від 10.09.2020.

В обґрунтування свого клопотання про недопустимість висновку судової експертизи зброї, захисник посилається на ту обставину, що при її призначенні було грубо порушено право ОСОБА_3 на захист, оскільки слідчим не повідомлялась сторона захисту про її призначення, що унеможливило реалізацію права заявити відвід експерту, поставити додаткові запитання та ін. Крім того, захисник акцентує увагу й на тому, що вказану експертизу проводив Дніпропетровський НДЕКЦ МВС України, який входить до одного відомства з національною поліцією України, а тому є обґрунтовані сумніви у тому, що експерт, який проводив експертизу є незалежним та на нього не здійснювався тиск.

В обґрунтування свого клопотання про визнання недопустимим протокол обшуку від 10.09.2020 захисник посилається на те, що вказаний обшук було проведено лише через 30 хвилин після фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_3 , яке здійснено без відеозапису, а тому за цей час, не фіксуючи подію технічними засобами, працівники поліції могли підкинути обвинуваченому ОСОБА_3 будь-який предмет, в тому числі й вилучений пістолет. Крім того, вказує, що до протоколу обшуку не додано додатку у вигляді відеозапису самого обшуку, в протоколі не зазначено первинний носій інформації, на який здійснювався цей запис, а відтворений в судовому засіданні відеозапис обшуку може бути змонтований з огляду на відсутність належного пакування первинного носія інформації та недолучення його до матеріалів кримінального провадження.

Розглянувши зазначені клопотання сторони захисту, суд доходить таких висновків.

Щодо посилань сторони захисту про недопустимість висновку судової експертизи зброї з підстав порушення права на захист та наявність сумніву щодо зацікавленості експерта, суд вважає такі доводи безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом.

Не є виключенням і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. При цьому у деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

Так, суд звертає увагу на те, що обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового розслідування було роз`яснено його права, серед яких широкий спектр прав, якими КПК наділяє підозрюваних осіб, у тому числі і право заявляти клопотання, яке ні обвинуваченим, ні його захисниками реалізовано не було. При цьому КПК не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи.

Аналогічні висновки містяться у Постанова ККС ВС від 20 жовтня 2022 року у справі № 565/1354/19 та від 25 вересня 2023 року у справі № 165/93/22, а тому доводи захисника про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 є неприйнятними.

Також суд вважає неприйнятними й доводи захисника в частині того, що експерт, який проводив судову експертизу зброї був або міг бути зацікавлений у результатах її проведення, оскільки вказана експертна установа не входить до складу ГУНП в Дніпропетровській області, є окремою юридичною особою. Дніпропетровський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України та Індустріальний відділ поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, не підпорядковані один одному. Слідчий та експерт не перебувають у службовій залежності, мають неоднакову компетенцію, вирішують різні завдання за відмінними напрямами діяльності.

При цьому, як установлено судом безпосередньо зі змісту висновку експерта, він попереджався про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК за дачу завідомо неправдивого висновку, а тому твердження захисника про порушення ч. 2 ст. 69 КПК є неспроможними.

Подібні висновки викладені у Постановах ККС ВС від 23.09.2020 у справі №712/13514/17 та від 23.02.2023 у справі №399/1037/20.

Посилання захисника на постанову ККС ВС від 05.02.2019 у справі №236/2029/16-к є нерелевантним до цієї справи, оскільки правовою підставою для визнання недопустимим доказом висновку експерта у тому кримінальному провадженні було не порушення права на захист при її призначенні, а вилучення наркотичних засобів у особи до внесення відомостей в ЄРДР, а тому експертиза була визнана недопустимим доказом за правовою доктриною «плодів отруйного дерева».

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання висновку судової експертизи зброї №19/104-7/1/920 від 11.09.2020 недопустимим доказом.

Щодо доводів клопотання захисника про недопустимість протоколу обшуку, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 КПК, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 236 КПК, перед початком виконання ухвали слідчого судді особі, яка володіє житлом чи іншим володінням, а за її відсутності - іншій присутній особі повинна бути пред`явлена ухвала і надана її копія.

Слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення.

Обшук особи здійснюється особами тієї самої статі у присутності адвоката, представника на вимогу такої особи. Неявка адвоката, представника для участі у проведенні обшуку особи протягом трьох годин не перешкоджає проведенню обшуку. Хід і результати особистого обшуку підлягають обов`язковій фіксації у відповідному протоколі.

Відповідно до ч. 10 ст. 236 КПК, обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

Як встановлено судом, органом досудового розслідування вказані вимоги кримінального процесуального закону виконані належним чином, слідчим у даному кримінальному провадженні отримано відповідний дозвіл суду на проведення обшуку квартири обвинуваченого ОСОБА_3 , залучено до його проведення понятих та захисників, застосовано засоби технічної фіксації. Більше того, будь-яких зауважень на вказаний протокол з боку захисників, які приймали безпосередню участь у проведенні цієї слідчої дії, не надходило.

Посилання захисника на те, що додаток до протоколу обшуку у вигляді відеозапису цієї слідчої дії не було долучено до матеріалів кримінального провадження хоча і є слушними, однак прокурором під час розгляду справи було надано для огляду вказаний відеозапис, що свідчить про усунення порушень вимог ч. 10 ст. 236 КПК.

В Постанові ОП ККС ВС від 29.03.2021 у справі №554/5090/16-к зазначено, що у частині 3 ст. 99 КПК законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені уповноваженою особою, яка його створила (за допомогою спеціальних програм порахувати контрольну суму файлу або каталогу з файлами - CRC-сума, hash-сума), або за наявності відповідних підстав шляхом проведення спеціальних досліджень.

Відтак, суд зазначає, що доводи захисника про недопустимість протоколу обшуку з огляду на відсутність первинного носія інформації ґрунтується на власному, хибному тлумаченні положень кримінального процесуального Закону та суперечить сталій судовій практиці Верховного Суду, а досліджений у судовому засіданні відеозапис проведеного обшуку відповідає вимогам ч. 1 ст. 99 КПК.

Більше того, в судовому засіданні обвинувачений та його захисник не ставили під будь-який сумнів те, що вказаний відеозапис здійснений саме в день проведення обшуку (10.09.2020), на ньому зафіксовано усі процесуальні дії в хронологічному порядку, що знайшло своє відображення в самому протоколі обшуку. Крім цього, захисник не звертався до суду з клопотанням про призначення експертизи з технічного дослідження матеріалів та засобів відеозапису на предмет монтажу, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів автентичність цього відеозапису та, як наслідок, допустимість протоколу в цілому.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий за 30 хвилин до фактичного проведення обшуку не свідчить про недопустимість протоколу обшуку, оскільки затримання особи, в порядку ст. 208 КПК є окремою слідчою дією, яке відбулось на виконання ухвали суду про проведення обшуку.

Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення клопотань захисника про визнання доказів недопустимими, а тому вказані докази будуть оцінені судом, разом з іншими доказами, поданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.

Висновки суду за результатами розгляду кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку доходить висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження під час розгляду кримінального провадження, а його дії, які полягли у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за ч. 1 ст. 263 КК кваліфіковано вірно.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу

Відповідно до ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, у даному випадку, на переконання суду, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині доводиться за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» показаннями свідка та зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами, зібраними уповноваженою особою, з дотриманням вимог, передбачених КПК.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_3 та загалом позиції сторони захисту в тій частині, що вказаний пістолет обвинуваченому було підкинуто працівниками поліції, з огляду на таке.

Так, як слідує з протоколу проведення обшуку та додатку до нього у вигляді відеозапису, вказаний пістолет було виявлено та вилучено саме у ОСОБА_3 , який було упаковано належним чином та долучено до кримінального провадження та який, в подальшому був об`єктом експертного дослідження. За результатами вказаної слідчої дії було складено відповідний протокол, від підпису якого обвинувачений ОСОБА_3 відмовився, а захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підписали вказаний протокол без будь-яких зауважень. Крім цього, на відеозапису проведення обшуку не видно щоб сторона захисту вчиняла будь-які активні дії, заперечувала проти належності пістолета саме обвинуваченому ОСОБА_3 , заявляла якісь зауваження або клопотання. Більше того, за весь час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні стороною захисту не вживалось будь-яких процесуальних дій, не заявлялись клопотання, не оскаржувались дії або бездіяльність сторони обвинувачення, тобто сторона захисту під час досудового розслідування вела себе пасивно. Не надано стороною захисту й витягу з ЄРДР щодо проведення досудового розслідування за фактом штучного створення доказів обвинувачення або іншою фальсифікацією, яке б проводилось за заявою сторони захисту.

Аналогічно вказаному, під час розгляду цього кримінального провадження судом, стороною захисту, маючи процесуальну можливість, не вживалось усіх, передбачених КПК, заходів з метою відстоювання своєї правової позиції, прав, свобод і законних інтересів, що б узгоджувалось з принципом змагальності, закріпленого в статті 22 КПК.

Відтак, з огляду на зазначене, суд вважає покази обвинуваченого ОСОБА_3 та позицію сторони захисту неприйнятними та такими, що спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності.

З зазначених підстав суд відхиляє й покази обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що працівниками поліції до нього було застосовано фізичне насильство під час проведення обшуку, оскільки матеріали справи не містять будь-яких висновків медичних досліджень обвинуваченого, які б підтверджували наявність у нього тілесних ушкоджень, що було б процесуальною підставою для призначення перевірки. Не звертався з такою заявою обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні, у зв`язку з чим покази обвинуваченого в цій частині є голослівними та не підтверджуються жодним доказом.

Зі змісту ст. 370 КПК, де визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд, зі свого боку, забезпечив сторонам усі можливості для реалізації їх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, надала можливість самостійно обстоювати стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За вказаних обставин, враховуючи все вищезазначене, суд доходить однозначного та безсумнівного висновку про те, що стороною обвинувачення здобуто і надано переконливі докази, які підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК за стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За змістом ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання, зокрема відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що останній вчинив тяжкий злочини, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, на обліках лікарів нарколога або психіатра не перебуває.

Як обставину, що обтяжує покарання, згідно з положеннями ст. 67 КК України, суд відносить рецидив кримінальних правопорушень.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Верховенство права не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, такі як справедливість, яка є однією з основних засад права і є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, про що зазначив в своєму рішенні від 02.11.2004 № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004 Конституційний Суд України.

Враховуючи вищевикладене, а також обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину, його ставлення до скоєного, відсутність будь-якого каяття з боку обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, суд вважає законним та обґрунтованим призначення обвинуваченого реального покарання, яке пов`язане з ізоляцією його від суспільства та з застосуванням положень ст. 71 КК, оскільки саме таке покарання відповідатиме вимогам справедливості і відображає співмірність злочину та кари, оскільки таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Під час судового розгляду кримінального провадження, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили, оскільки, крім ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які раніше були враховані судом, вказаний запобіжний захід також застосовується й з метою забезпечення виконання вказаного вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування даного кримінального провадження залучався експерт для проведення судової експертизи зброї, витрати на проведення якої підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів вирішують судом відповідно до ст. 100 КПК.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 126, 373, 374 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково, у вигляді 2 років позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання, призначене йому вироком Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2019 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 10 вересня 2020 року до набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи зброї №19/104-7/920 від 11.09.2020 у розмірі 980 гривень 70 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речовий доказ, яким визнано предмет, схожий на пістолет з маркуванням НОМЕР_5 після набрання цим вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Копії вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1