Справа № 333/6329/22
Провадження № 1-кс/333/2885/23
УХВАЛА

02 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_3 про відвід старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000281, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2023 року до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_3 про відвід старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 .

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначила, вона зверталася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі із заявою про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку із невнесенням даних, що вона надала, вона оскаржила таку бездіяльність до слідчого судді.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року її скарга була задоволена та уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі зобов`язано внести до ЄРДР дані за її заявою.

02.09.2022 року вказані нею дані у заяві про вчинення злочину були внесені до ЄРДР (у кримінальне провадження № 0000281).

28.11.2022 року слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 закрив вказане кримінальне провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2023 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження було скасовано.

17.02.2023 року вона звернулася до слідчого ОСОБА_5 із клопотанням у порядку ст.220 КПК України, в якому просила провести певні слідчі дії та визнати її потерпілою.

Постановою від 18.02.2023 року слідчий ОСОБА_5 відмовив у визнанні її потерпілою. Не погодившись з таким рішенням, вона оскаржила рішення слідчого і ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2023 року її скаргу було задоволено та зобов`язано слідчого розглянути її клопотання.

19.04.2023 року слідчий ОСОБА_5 своєю постановою знову відмовив у визнанні її потерпілою.

08.06.2023 року вона звернулася до слідчого із клопотанням у порядку ст.220 КПК України про проведення певних слідчих дій, у т.ч. допиту її як потерпілої. Листом від 12.06.2023 року слідчий ОСОБА_5 взагалі відмовився розглядати її клопотання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2023 року дії слідчого ОСОБА_5 визнані протиправними щодо розгляду її клопотання не у спосіб, передбачений КПК України, слідчого зобов`язано розглянути її клопотання відповідно до вимог ч.2 ст.220 КПК України.

24.07.2023 року слідчий ОСОБА_5 знову постановою відмовив у задоволенні її клопотання від 08.06.2023 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2023 року постанову слідчого скасовано в частині відмови у залученні ОСОБА_3 як потерпілої.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 дійшла до висновку, що слідчий ОСОБА_5 фактично сам собі створює перешкоди у повному розслідуванні кримінального провадження. Відмовляючись допитати її як потерпілу особу та вручити їй пам`ятку про права та обов`язки, слідчий свідомо порушує вимоги ч.2 ст.9 КПК України.

Відтак дії слідчого щодо відмови у визнанні її потерпілої викликають обґрунтовані сумніві у його неупередженості. За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що слідчий ОСОБА_5 не може брати участь у вказаному кримінальному провадженні, оскільки існують обставини, що викликають сумніви в його неупередженості.

Штучно створюючи перепони під час досудового розслідування як позбавлення прав потерпілої, відмови у задоволенні клопотань, слідчий змушує її судитися ще й з представниками правоохоронного органу. З цього вона вбачає ще й певну особисту зацікавленість слідчого ОСОБА_5 у нерозслідуванні злочину.

За таких обставин, ОСОБА_3 просить слідчого відвести слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 від розслідування кримінального провадження № 0000281.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали заяву про відвід слідчого ОСОБА_5 , посилаючись на обставини, викладені у відповідній заяві.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги ОСОБА_3 . До суду надав матеріали кримінального провадження № 0000281 та заяву, в якій просив заяву ОСОБА_3 розглянути без його участі.

Вивчивши заяву про відвід, заслухавши доводи ОСОБА_3 та її представника, дослідивши матеріали кримінального провадження, які були надані слідчим ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 02.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України, такого змісту: «До ТУ ДБР в м. Мелітополі надійшла ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/5022/22 від 25.08.2022 року, якою зобов`язано уповноважену особу Державного бюро розслідувань внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 22.07.2022 року відносно невстановлених працівників поліції у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.370 КК України», (кримінальне провадження №0000281).

У Витягу з ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню зазначено, що досудове розслідування проводять слідчі другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Тениторіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, у т.ч. ОСОБА_5 .

Статтею 77 КПК України визначено, що прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань кримінального судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у кримінальних провадженнях є інститут відводу слідчого, що має на меті відсторонення від участі у справі слідчих, щодо неупередженості яких є сумніви.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що слідчі мають здійснювати досудове розслідування на основі фактів та згідно з законом, без неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення слідчого до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості слідчого, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") слідчого", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості слідчий суддя вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Усталена практика Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості має бути визначено окремо від поведінки особи, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості особи, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремої особи під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці такої особи, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) слідчим принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного слідчого, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне.

Слідчий суддя підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу слідчих заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід слідчих, слідчий суддя бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу слідчого, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу зазвичай не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями слідчого не може бути підставою для відводу.

В даному випадку ОСОБА_3 фактично не погоджується з рішеннями старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 .

Наведені ОСОБА_3 аргументи стосовно ухвалення слідчим рішень фактично не на її його користь свідчать саме про незгоду заявника з рішеннями слідчого, що не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Досліджені матеріали кримінального провадження №0000281 свідчать про те, що слідчий ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування неодноразово надавав відповідні запити, доручення у порядку ст.ст 40,41 КПК України, допитував свідків, тобто проводив слідчі та процесуальні дії, направлені на встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, заявлений відвід слідчому ОСОБА_5 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав відводу, та інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого, що передбачені КПК України.

Аналіз доводів заяви про відвід судді ґрунтується на суб`єктивних переконаннях ОСОБА_3 та не містить підстав відводу, передбачених ст. 77 КПК України. За таких обставин заява про відвід слідчого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 80-81, 321, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , про відвід старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000281, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали складено 06.09.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1