Справа № 731/902/23
Провадження 1-кп/731/9/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року смт.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 кримінальне провадження № 0001216 від 07 вересня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Варва Прилуцького району Чернігівської області, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з повною середньою освітою, неодруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження, розгляд якого відкладено до 24 січня 2024 року.

Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року продовжено ОСОБА_4 строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 лютого 2024 року включно, одночасно визначено обвинуваченому розмір застави.

У судовому засіданні, яке відбулося 24 січня 2024 року, прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити. Пояснив, що заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики є триваючими та не перестали існувати. ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, а санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає досить суворе безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений, як і раніше, може впливати на свідків, може схилити їх до зміни показань, адже знає їх, багато з цих свідків входять до кола його спілкування. Зокрема, свідок ОСОБА_6 вже надав суду неправдиві показання, що свідчить про можливість ОСОБА_4 впливати на свідків обвинувачення. Водночас, оскільки ОСОБА_4 не має постійного джерела доходів та продемонстрував свою схильність до незаконного збагачення шляхом незаконного збуту наркотичних засобів, він може вчинити аналогічні правопорушення. Так само обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками правопорушень, до завідомо неправдивих свідчень.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, надані ними на обґрунтування клопотань, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу особою, яка вже вчиняла аналогічне правопорушення, а також у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно протягом року після засудження за аналогічний злочин. Санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу або позбавлення волі на строк до трьох років, а санкція ч. 2 ст. 307 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2023 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 грудня 2023 року.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2023 року продовжено ОСОБА_4 строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 лютого 2024 року включно, одночасно визначено обвинуваченому розмір застави.

Стаття 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практика Європейського суду з прав людини передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтями 131-132 КПК України передбачено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений. Строк дії ухвали про продовження такого строку не може перевищувати шістдесяти днів.

Загальне положення щодо розумних строків у випадку продовження строку тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою» не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення).

Відповідно до п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на те, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не зменшився, оскільки санкція за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яка передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 (шести) до 10 (десяти) років, підтверджує високу імовірність бажання уникнути покарання.

В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Суд враховує, що обвинувачений як і під час обрання запобіжного заходу, так і на теперішній час не має стійких соціальних зв`язків, оскільки не працює, не має джерела постійного прибутку, який би задовольняв мінімальні потреби щодо існування, неодружений, не має дітей, майновий стан обвинуваченого тяжкий.

Разом з тим, суд зважає на ризик вчинення тиску з боку обвинуваченого на свідків, оскільки обвинуваченому відомі свідки правопорушення, вони входять до кола спілкування обвинуваченого, а тому існує великий ризик розкриття особи свідка, анкетні дані якого змінені. Показання свідків можуть мати значення для кримінального провадження.

Так само існує високий ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити аналогічні правопорушення, адже він не має постійного достатнього джерела доходів та продемонстрував свою схильність до незаконного збагачення шляхом незаконного збуту наркотичних засобів, що підтверджується судимістю за ч. 1 ст. 309 КК України.

Перелічені обставини свідчать про те, що у порівнянні з часом обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявлені ризики на теперішній час не зменшилися та зберігають свою актуальність.

Суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, однак не вважає, що це може бути суттєвою перепоною для продовження строку тримання під вартою, адже в разі необхідності обвинуваченому може бути надана відповідна медична допомога та забезпечене лікування. Отже, стан здоров`я обвинуваченого не знижує наявні ризики та не гарантує виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом розглянуто можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, тобто більш м`яких, визначених у ст. 176 КПК України. При цьому враховано позицію та доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, відповідно до викладеної вище мотивації.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох та до десяти років відповідно; усвідомлює тяжкість та невідворотність покарання, що йому загрожує; враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; реальну загрозу переховування обвинуваченого від слідства та/або суду; достатність підстав вважати, що, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на свідків, які йому відомі; може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, створюючи штучні докази; вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, маючи непогашену судимість за таке саме правопорушення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та зберігають свою актуальність, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на час судового провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , не підпадають під описані у ч. 4 ст. 183 КПК України, то слід визначити йому розмір застави, а також покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

З метою запобігання доведеним ризикам, враховуючи обставини та тяжкість кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, суд вважає, що слід визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 194, 196-197, 199, 201, 205, 314-316, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт Варва Прилуцького району Чернігівської області, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 березня 2024 року включно.

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених частиною 5 статті 194 КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

5) не відвідувати місця, визначені судом.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена, в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 23 березня 2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захисникові та прокурору.

Суддя ОСОБА_1