УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 351/963/23

провадження № 51-7276ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 850 грн.

Також цим же вироком стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 960 грн та моральну шкоду - 10 тис. грн.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями місцевого та апеляційного судів, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильно надану оцінку доказам, при вирішенні судом цивільного позову, та на допущене, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК України і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України.

Однак потерпілий, всупереч вимог КПК України, звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував не Верховному Суду, а Верховному Суду України.

До того ж, касаційна скарга потерпілого містить суперечності, оскільки вона подана на ухвалу апеляційного суду, однак в прохальній її частині він порушує питання про скасування не лише ухвали апеляційного суду, а й вироку місцевого суду.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються. Утім ОСОБА_4 до поданої ним касаційної скарги їх не долучив.

Також Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону потерпілий, посилаючись на неправильне, на його думку, вирішення судами попередніх інстанцій цивільного позову, в частині стягнення суми матеріальної та моральної шкоди, фактично зазначає про свою незгоду з наданою судом, у цій частині, оцінкою доказам, що в силу статей 433, 438 КПК України та ст. 400 ЦПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому потерпілий, оскаржуючи до касаційного суду постановлені стосовно ОСОБА_5 судові рішення, в частині вирішення цивільного позову, не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої і апеляційної інстанцій, постановляючи судові рішення стосовно ОСОБА_5 у цій частині, та не вказує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України.

Також касаційна скарга потерпілого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги його представника, враховуючи, що потерпілий не позбавлений можливості захищати свої права у спосіб, визначений у Цивільному кодексі України.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - сім днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3