Справа № 509/4613/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000222 від 23.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ананьїв Одеської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 року до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області звернулася потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу систематичного домашнього насильства з боку колишнього чоловіка - обвинуваченого ОСОБА_4 , з яким вона проживає за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що упродовж 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 веде аморальний та пристосовницький спосіб життя, зловживає алкоголем та вчиняє домашнє насильство психологічного характеру, поєднане із погрозою фізичного насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_6 , у зв`язку із чим остання неодноразово зверталася до органів Національної поліції України із заявами щодо домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_4 , за наслідками чого останнього судом тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/2285/23 від 27.04.2023 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 16 квітня 2023 приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку із колишньою дружиною ОСОБА_6 , під час якої висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, кидався у бійку, погрожував фізичною розправою, чим заподіяв шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинив сімейне насильство психологічного характеру.

Крім того, згідно зазначеної постанови Овідіопольського районного суду Одеської області, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 19 квітня 2023 приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку із колишньою дружиною ОСОБА_6 під час якої висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим заподіяв шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинив сімейне насильство психологічного характеру.

Також, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/2422/23 від 10.05.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні аіміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 29 квітня 2023 приблизно о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку із колишньою дружиною ОСОБА_6 , під час якої висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим заподіяв шкоду її психічному здоров`ю, тобто повторно, протягом року вчинив сімейне насильство психологічного характеру.

Згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області N2509/2423/23 від 10 травня 2023, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 03 травня 2023 приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку із колишньою дружиною ОСОБА_6 , під час якої висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим заподіяв шкоду її психічному здоров`ю, тобто повторно, протягом року вчинив сімейне насильство психологічного характеру.

Не зупиняючись на скоєному, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, які полягали у систематичному протиправному домашньому насильстві відносно колишньої дружини ОСОБА_6 , з якою обвинувачений ОСОБА_4 спільно проживає однією родиною, розуміючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді психологічної та моральної шкоди її здоров`ю, і хоча не бажав їх настання, але свідомо припускав їх настання, 22.05.2023 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем їх спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, вчинив домашнє психологічне насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_6 , яке виразилось у безпричинних, не маючих на те підґрунтя конфліктах, у моральному приниженні, погрозах фізичним насильством, залякуванні та словесних образах ненормативною лайкою, що призвело до її психологічних страждань, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку впродовж тривалого періоду часу, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самоооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань тощо та з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, являє собою систематичність домашнього насилля.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 1 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи з межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав дтавопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ст.126-1 КК України, як вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальне правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку із зайнятістю на роботі, обставини справи та докази, які в ній є, нею не оспорюються, не заперечує та визнає не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заяві потерпілої зазначено, що вона розуміє, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, вона буде позбавлена можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді. Цивільний позов потерпілою не заявлено.

За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра КНП "Овідіопольська лікарня" Овідіопольської селищної ради, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілої, якою не заявлено цивільний позов, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, його сімейний стан, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст.126-1 КК України слід призначити у межах мінімальної санкції даної статті у виді обмеження волі, та із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.

У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає, так як останній своєчасно являвся на всі виклики суду.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1