ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/620/23 Справа № 711/9146/23 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2023 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000384 від 13.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 3 ст.369-2 КК України,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2023 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене заступником начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , подане в рамках кримінального провадження №0000384 від 13.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України, про арешт майна ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 06.12.2023, на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.12.2023 (справа № 711/9074/23), обшуку домоволодіння з усіма надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на:

- 7 паперових пакетів, на яких містяться рукописні написи: на пакеті №1 «3500 євро»; на пакеті № 2 «350 євро»; на пакеті № 3 «Ефіопія сіромо 0,50»; на пакеті № 4 «4700»; на пакеті № 5 «1000 Євро»; на пакеті № 6 «5т, 150»; на пакеті № 7 «5т»;

- паперовий конверт білого кольору, з написом «02121-8169-878-100+718-8009-1200-6809», в якому наявні грошові кошти: 3 долари США, 10 гривень, 2 купюри, номіналом 100 доларів США;

- паперовий конверт рожевого кольору, на якому нанесено рукописний текст: «5т», в якому містяться грошові кошти: 4 купюри, номіналом 100 доларів США;

- паперовий конверт рожевого кольору із рукописним написом «5т», в якому наявні 41 купюра, номіналом 100 доларів США кожна,

- сейф марки «Artex» №28057680.

Заборонено розпоряджатись та користуватись вищевказаним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно, зобов`язати орган досудового розслідування повернути вказане майно його власникам .

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що вилучене майно у вигляді грошових коштів в сумі 4703 доларів США, 10 гривень та сейф, не відповідають критеріям ст.98 КПК України, не є та не може бути речовими доказами, оскільки будь-якого відношення до кримінального провадження не має, не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні, і не було об`єктом кримінально протиправних дій. Вказані грошові кошти належать родині підозрюваного й не відносяться до коштів, зазначених в ухвалі суду від 06.12.2023 у справі №711/9074/23, а є спільним майном подружжя, проте слідчим суддею не було залучено до розгляду справи ОСОБА_10 . Працівники поліції неправомірно зайшли до будинковолодіння ОСОБА_7 06.12.2023 об 11 год. 30 хв. без дозволу власника та без ухвали слідчого судді, оскільки ухвала з`явилася 06.12.2023 о 15 год. 04 хв., що підтверджується протоколом огляду. Цього дня було встановлено наявність грошових коштів в сумі 10000 грн. та 5500 доларів США, які були предметом відшукання за ухвалою суду від 06.12.2023 у справі №711/9074/23, проте 4703 доларів США до таких не відносяться. Крім того, в апеляційній скарзі вказується на порушення слідчим суддею норм КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали та те, що з пред`явленого повідомлення про підозру 07.12.2023 не вбачається в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а прокурором та слідчим не було надано вірної кваліфікації діям підозрюваного.

Також адвокат зазначає про те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них, з метою доведення чи спростування наявності достатніх доказів вчинення кримінального правопорушення, також необхідно допитати в судовому засіданні свідків.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000384 від 13.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з фабулою «До слідчого управління ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали, з яких вбачається факт незаконного переправлення особи через державний кордон України, з корисливих мотивів».

06.12.2023 ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України затримано та 07.12.2023 останнім повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України, а саме - одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

06.12.2023 старшим слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 винесено постанову про визнання вилучених, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в домоволодінні з усіма надвірними спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 7 паперових пакетів, на яких містяться рукописні написи: на пакеті №1 «3500 євро»; на пакеті № 2 «350 євро»; на пакеті № 3 «Ефіопія сіромо 0,50»; на пакеті № 4 «4700»; на пакеті № 5 «1000 Євро»; на пакеті № 6 «5т, 150»; на пакеті № 7 «5т»; паперовий конверт білого кольору, з написом «02121-8169-878-100+718-8009-1200-6809», в якому наявні грошові кошти: 3 долари США, 10 гривень, 2 купюри, номіналом 100 доларів США; паперовий конверт рожевого кольору, на якому нанесено рукописний текст: «5т», в якому містяться грошові кошти: 4 купюри, номіналом 100 доларів США; паперовий конверт рожевого кольору із рукописним написом «5т», в якому наявні 41 купюра, номіналом 100 доларів США кожна; сейф марки «Artex» №28057680 речей речовими доказами.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення збереження речових доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Такі положення Закону спростовують доводи апеляційної скарги про безпідставність накладення арешту, що вилучене майно не відповідає критеріям ст.98 КПК України й воно не може бути речовими доказами, оскільки не має відношення до кримінального провадження та не було знаряддям кримінального правопорушення.

Так, постановою старшого слідчого від 06.12.2023 вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами. Крім того, санкція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає крім основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років ще й конфіскацію майна, що також є правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею вищевказані положення Закону роз`яснено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленої підозри та невірну кваліфікацію, то згідно до вимог процесуального закону при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби докази були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти даний вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Отже такі доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також слід зазначити, що наразі досудове розслідування триває. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, відповідно, доводи представника власників майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Твердження апеляційної скарги що працівники поліції неправомірно зайшли до будинковолодіння, без дозволу власника, без ухвали слідчого судді, яка з`явилася пізніше, а грошові кошти в сумі 4703 доларів США не відносяться до предметів відшукання за ухвалою від 06.12.2023, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду в даній справі за приписами кримінально процесуального закону, відповідно, не є підставою для визнання ухвали слідчого судді незаконною та її скасування з цих підстав.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000384 від 13.10.2023 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав прокурора, власника майна та його представника і прийшов до правильного висновку про задоволення клопотання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході проведення 06.12.2023 санкціонованого обшуку в домоволодінні з усіма надвірними спорудами, яке на праві власності належить ОСОБА_7 .

Інші доводи на які посилається скаржник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, істотних порушень норм КПК України не встановлено.

Зважаючи на зазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2023 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000384 від 13.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 3 ст.369-2 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :