КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5008/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

19 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 жовтня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у сумі 805200 грн.

Визначено строк дії ухвали - до 23.10.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції враховує, що присутність підстав для обґрунтованої підозри щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, а саме вік та стан здоров`я, з огляду на ступінь тяжкості правопорушень та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання обвинуваченого винуватим, та доходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинуваченого під вартою, так як достатні стримуючі фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Також, з огляду на те, що Старосамборським районним судом Львівської області 10.05.2022 року за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 70 КК України ОСОБА_6 засуджений до штрафу в розмірі 11050 гривень; Ужгородським міським судом Закарпатської області 11.05.2022 року за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 70 КК України ОСОБА_6 засуджено до штрафу в розмірі 13600 гривень; 26.09.2022 року Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва скеровано до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України, суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2023 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби. У разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, знизити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 214 70, 00 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2023 у зв`язку із поважними причинами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку захисник посилається на те, що проголошення повного тексту ухвали було призначено на 28.08.2023 о 16 год. 00 хв., повний тексту ухвали суду було направлено на електрону адресу захисника 29.08.2023. П`ятий день на апеляційне оскарження припав на 03.09.2023, яке було вихідним днем.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що до суду прокурор із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 звернувся із пропуском строку, та прокурором не було подано клопотання про поновлення цього строку, що унеможливило призначення цього клопотання судом до розгляду та призвело до порушень ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 119 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що у клопотанні прокурора від 25.08.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу зазначені ті самі ризики, що були визначені під час обрання запобіжного заходу, в якому формально перелічені ризики визначенні КПК, жодного реального ризику у клопотання не наведено. Окрім того, клопотання прокурора не містить будь-яких відомостей та будь-яких фактичних даних із посиланням на відповідні докази, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. А також до клопотання прокурора не було додано жодних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Також апелянт вказує, ОСОБА_6 характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем постійного проживання; має у власності квартиру; є працівником благодійного фонду, неодноразово під час дії воєнного стану здійснював відрядження за кордон для доставляння гуманітарної допомоги; має на утриманні мати похилого віку, яка потребує догляду за станом здоров`я та матеріальної підтримки, яка наразі перебуває на стаціонарному лікуванні, що також вимагає додаткового матеріального утримання; має на утриманні неповнолітнього сина з інвалідністю, який потребує догляду та матеріального утримання; дружину, яка потребує термінової госпіталізації з станом здоров`я, але немає з ким залишити неповнолітнього сина з інвалідністю, який потребує постійного догляду.

Апелянт зазначає, що тримання ОСОБА_6 під вартою позбавляє родину будь-яких засобів до існування, мати дитини не має можливості працевлаштуватися на роботу, оскільки має знаходитись біля сина, який потребує постійного догляду за станом здоров`я.

Крім того, апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги, що в рамках зазначеної справи, ОСОБА_6 судом після отримання обвинувального акта не продовжувався запобіжний захід, який був застосований у вигляді нічного домашнього арешту під час досудового розслідування. Процесуальна поведінка ОСОБА_6 під час досудового розслідування була бездоганна. Зазначене також свідчить про відступіть ризику втечі.

Також апелянт зазначає, що у разі застосування домашнього арешту, суд може покласти на підозрюваного обов`язки щодо заборони комунікації з певними особами. Застосування електронного засобу контролю обмежить підозрюваного у переміщення, задача органу досудового розслідування паспорту для виїзду за кордон, позбавить підозрюваного можливості здійснити виїзд за межи України.

Апелянт вказує, що застава у розмірі 805200,00 грн. враховуючи матеріальний та сімейний стан ОСОБА_6 , є непомірною для нього, такий розмір застави є безальтернативним запобіжним заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як слідує з клопотання захисника, то 25.08.2023 в судовому засіданні суду першої інстанції було оголошено резолютивну частину ухвали Дарницького районного суду м. Києва, а повний текст оскаржуваної ухвали було направлено на електрону адресу захисника та отримано останньою 29.08.2023, і саме з моменту отримання повного тексту ухвали сторона захисту мала можливість ознайомитись із мотивами прийнятого рішення, а тому дані обставини колегія суддів визнає поважними та вважає за необхідне поновити захиснику строк апеляційного оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2023.

По суті апеляційної скарги слід зазначити, що згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002299, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 жовтня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у сумі 805200 грн.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, те, що він є раніше не судимим в порядку ст. 89 КК України, однак обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення, за яким Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва скеровано обвинувальний акт до суду, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , може вчинити іншекримінальне правопорушення та з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_6 характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем постійного проживання; має у власності квартиру; є працівником благодійного фонду, неодноразово під час дії воєнного стану здійснював відрядження за кордон для доставляння гуманітарної допомоги; має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду за станом здоров`я та матеріальної підтримки та яка наразі перебуває на стаціонарному лікуванні, а також на утриманні обвинуваченого знаходиться неповнолітній син з інвалідністю, який також потребує догляду та матеріального утримання, дружина має необхідність у терміновій госпіталізації за станом здоров`я, проте немає з ким залишити неповнолітнього сина з інвалідністю, що також позбавляє дружину можливості влаштуватись на роботу, то колегія суддів, з огляду на особу обвинуваченого, його попередню поведінку, яка свідчить про те, що наявність соціальних зв`язків не стало для нього стримуючим фактором від вчинення попередніх злочинів, вважає, що на даному етапі провадження наведені обставини не будуть достатніми стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. До того ж, згідно із наявними в обвинувальному акті відомостями обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не одружений. Жодних даних про знаходження у нього на утримані матері чи сина інваліда захисником до апеляційної скарги не додано.

Посилання захисника на те, що поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування була бездоганною, жодним чином не може свідчити про те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі доведеності його вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, твердження захисника про можливість при застосуванні домашнього арешту покласти на обвинуваченого певні обов`язки, в тому числі необхідність здачі закордонного паспорту органу досудового розслідування, як на підставу відсутності ризику переховування від суду за межами України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не виключають можливості обвинуваченого, якому інкриміновано в тому числі шахрайські дії та підроблення документів, переховуватись в межах території України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо прохання в апеляційній скарзі захисника про зменшення розміру застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, в тому числі суми шкоди у справі, а тому на переконання колегії суддів,залишений судом першої інстанції, як альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, чи інші протиправні дії.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2023.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 жовтня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у сумі 805200 грн. - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4