Провадження № 1-кп/204/468/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000615 від 13.09.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України та № 0000060 від 18.01.2023 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІІ групи, не одруженого, на утримані нікого не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 17.12.2018 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. 27.09.2021 звільнений з Солонянської ВК № 21 по відбуттю строку покарання,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор подала до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. ОСОБА_5 постійного офіційного місця роботи не має, міцних соціальних зв`язків не має, тобто в останнього відсутні соціальні важелі впливу, що зможуть утримати обвинуваченого за місцем мешкання, що вказує на можливість переховування останнього від суду. З огляду на те, що обвинувачений знає де працюють свідки кримінального правопорушення, існує обґрунтований ризик його незаконного впливу на них. ОСОБА_5 раніше судимий та стосовно нього наразі є інше кримінальне провадження, отже є підстави вважати, що у останнього є схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Менш суворі запобіжні заходи не здатні забезпечити запобігання вищевказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, крім випадків передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 7,8,9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

При розгляді цього клопотання, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованої підозри.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 є непрацюючим, не одруженим, раніше неодноразово судимим, на утриманні малолітніх дітей не має, таким чином характеризується відсутністю соціальних зв`язків та схильністю до вчинення кримінальних правопорушень. Вказане дає підстави та ймовірність вважати, що, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень для забезпечення рівня його життя, з огляду на відсутність джерела доходу. Також, з огляду на встановлену КПК процедуру отримання суд зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні існує ризик впливу на свідків зі сторони обвинуваченого.

Суд зазначає, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, отже, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого з тримання під вартою більш м`який, відтак у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 грудня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 17.10.2023 року.

Суддя ОСОБА_1