Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3044/23
номер провадження 1-кс/695/143/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

володільця майна ОСОБА_4 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша провадження за клопотанням начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №70000784 від 16.06.2023р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 , подане в рамках кримінального провадження №70000784 від 16.06.2023р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, в якому просив накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , та заборонити відчужувати, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки «Toyota Highlander Hybrid», 2021 року випуску.

В обґрунтування клопотання зазначено, що СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області проводить досудове розслідування кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0000784 від 16.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2022 року службові особи Піщанської територіальної громади Золотоніського району Черкаської області, як замовники робіт та ФОП ОСОБА_4 , як підрядник робіт, вчинили розтрату бюджетних коштів при проведенні ремонтних робіт з поточного ремонту підвального приміщення споруд цивільного захисту (укриття) КП «Піщанський ліцей Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області». Вартість робіт згідно договору підряду № 380 від 05.10.2022 становить 1 440 000 грн., проте реальна собівартість робіт являється нижчою.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 06.11.2023р., яка була призначена в рамках даного кримінального провадження перевищення вартості будівельних робіт, які зазначені в актах приймання виконаних будівельних робіт над вартістю фактично виконаних будівельних робіт складає 354 564,32 грн без урахування ПДВ.

З метою підтвердження висновку будівельно-технічної експертизи, слідчим було призначено судово-економічну експертизу, відповідно до висновку якої від 08.12.2023р., з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи № 11-23 від 06.11.2023 підтверджується завищення вартості будівельних робіт по об`єкту «Поточний ремонт підвального приміщення споруд цивільного захисту (укриття) Комунальний заклад «Піщанський ліцей Піщанської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області», за договором № 380 від 05.10.2022. Перевищення вартості будівельних робіт, які зазначені в актах приймання виконаних будівельних робіт до договору, над вартістю фактично виконаних будівельних робіт становить 354 564,32 грн.

26.01.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, а саме службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів і внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, та кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, у тому числі в умовах воєнного стану.

Таким чином у рамках вказаного кримінального провадження встановлено точну суму збитків, завданих Піщанській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, яка становить 354 564.32 грн.

Відповідно до відомостей, наданих територіальним сервісним центром «7145» регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, станом на 26.01.2024 року, за ОСОБА_4 зареєстровано транспортний засіб марки «Toyota Highlander Hybrid 2021», 2021 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до відкритих джерел, на інтернет-ресурсах пов`язаних із продажем автомобілів, за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «https://m.rst.ua» середня вартість вищевказаного автомобіля становить 1 900 500 грн.

Сторона обвинувачення вважає, що на даний час проводиться ряд слідчих дій, проведення яких займе тривалий відрізок часу з метою прийняття кінцевого рішення у вигляді направлення обвинувального акта разом з цивільним позовом в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , розуміючи, що ним нанесено шкоди Піщанській сільській раді Золотоніського району Черкаської області у розмірі 354 564.32 грн., яка стягуватиметься з нього в примусовому порядку, та усвідомлюючи, що він має рухоме майно у вигляді вказаного транспортного засобу, то існує ризик відчуження ОСОБА_4 вищевказаного транспортного засобу, або розпорядження іншим чином, що унеможливить відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_4 Піщанській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, та призведе до неповернення коштів до державного бюджету.

Накладення арешту на вищезазначений транспортний засіб є співмірним засобом забезпечення у даному кримінальному провадженні, а заборона відчуження сприятиме запобіганню ризику його відчуження і не стане тягарем у реалізації прав підозрюваного як власника на даний час, а тому слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив суд його задовольнити та накласти арешт на вказане у клопотанні майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Також пояснив, що на даний час в межах кримінального провадження цивільний позов до суду не заявлений, однак ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, якими завдано інтересам держави збитків, а відтак, на його думку, слід накласти арешт на належне останньому майно саме з метою забезпечення відшкодування вказаних збитків.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував вказуючи, що висновки експертиз, на які посилаються органи досудового розслідування, складені невірно, за рамки кошторису ОСОБА_4 не вийшов, а тому заявлений органами досудового розслідування розмір заподіяних збитків ще підлягає доведенню у порядку встановленому законом. Крім того, зауважував на не співмірності вартості автомобіля та розміру заявлених заподіяних збитків, яка є суттєвою.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого адвоката, крім того вказував, що автомобіль був придбаний у кредит, який він ще не виплатив, що унеможливлює його продаж.

Заслухавши пояснення слідчого, володільця майна та його представника, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №70000784, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2023р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

26.01.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 КК України службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів і внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, та кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, у тому числі в умовах воєнного стану.

Як вбачається із матеріалів клопотання, органи досудового розслідування стверджують, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 11-23 від 06.11.2023 та висновку судово-економічної експертизи № СЕ-19/124-23/13338-ЕК від 08.12.2023 встановлено перевищення вартості будівельних робіт, які зазначені в актах приймання виконаних будівельних робіт над вартістю фактично виконаних будівельних робіт, що складає 354 564.32 грн без урахування ПДВ. Отже у даному кримінальному провадженні підтверджені збитки, завдані Піщанській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, які будуть стягуватись у примусовому порядку із ОСОБА_4 шляхом пред`явлення відповідного цивільного позову у рамках даного кримінального провадження.

Копія цивільного позову додана до матеріалів клопотання.

Оскільки ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Toyota Highlander Hybrid 2021», 2021 року випуску, керуючись п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України та з метою забезпечення виконання рішення суду про відшкодування шкоди орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , та заборонити відчужувати, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо даного транспортного засобу.

Однак з такими доводами суд не погоджується виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил КПК України, що визначено ч. 7 ст. 170 КПК України.

При цьому ч. 8 ст. 170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Однак, зазначених вимог закону клопотання про арешт майна, не дотримується.

Так, слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого, встановив, що клопотання про накладення арешту на майно за змістом мотивування підстав накладення арешту на майно жодним чином не відповідають вимогам КПК України, тобто в клопотанні лише зазначено мету накладення арешту на майно - відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, а ні в клопотанні, а ні під час судового засідання стороною обвинувачення не доведено, що заявлений цивільний позов з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є співмірним розміру обмеження на рухоме майно належне підозрюваному ОСОБА_4 на праві приватної власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, право власності підлягає захисту, що закріплено міжнародними стандартами та усталеною практикою, яка закріплена в численних Рішеннях Європейського суду з прав людини з цих підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Достатніх правових і фактичних підстав для втручання у права власника саме в межах і для потреб цього кримінального провадження не вбачається, як зазначено вище вартість майна, на яке планується накласти арешт не є співмірним із встановленими по даному кримінальному провадженню збитками, розмір яких ще підлягає доведенню у встановленому законом порядку. При цьому така не співмірність у вартості майна ніяк не мотивована змістом клопотання та слідчим у судовому засіданні.

Окрім вказаних підстав суд зауважує, що матеріали клопотання не містять жодних доказів існування ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна.

При цьому ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження и сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Також суд зауважує, що до клопотання не додано відомостей про те, що вказаний транспортний засіб підпадає під ознаки майна, що відповідає критеріям ст. 98 КПК України, чи під ознаки майна, яке було пристосовано та використано як засіб вчинення кримінального правопорушення і таке підлягає спеціальній конфіскації. Не містяться відомості і про те, що вказаний транспортний засіб отримано власником як неправомірна вигода.

Таким чином органами досудового розслідування не було доведено достатності підстав для накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено правової підстави у задоволенні клопотання про накладення арешту. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, погодженого прокурором Золотоніської окружної прокуратури про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №70000784 від 16.06.2023р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду області протягом п`яти діб.

Повний текст ухвали оголошено 16 лютого 2024 року о 14 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1