Справа №591/2307/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1490/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року, якою обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого засідання даного кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

Вказане клопотання прокурора обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі кримінальні правопорушення, ніде не працює, та на розгляді в Зарічному районному суді м. Суми перебуває три об`єднані кримінальні провадження відносно нього, тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 побоюючись покарання може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року, обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07 грудня 2023 року включно.

Визначено ОСОБА_6 розмір застави в 107 360 грн.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 з-під варти до 07.12.2023 р. включно покладено на нього обов`язки: повідомляти суд про зміну місця проживання або роботи, а також засобів зв`язку; не відлучатися з населеного пункту з місця проживання без дозволу суду; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено заставодавцю та обвинуваченому, що згідно ч. 8 ст. 185 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а після звернення застави в дохід держави суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, котрою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби. Встановити для обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає, що при постановленні ухвали, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та сталі соціальні зв`язки, так як проживає разом із матір`ю.

Крім того, під час підготовчого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суд про причини своє неявки.

Також, захисник вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є умовним та доказом його наявності не може бути те, що обвинувачений не має постійного доходу.

Тобто, жодних доказів, які б свідчили про дійсне існування вказаних у клопотанні ризиків, органом досудового розслідування не було надано. Тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні, якого обвинувачується ОСОБА_6 не є визначальним фактором і безумовною обставиною для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого та захисника надійшла розписка про отримання повідомлення, від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ст. 177 КПК України, які існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які наявні на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а оскільки, у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, існує ймовірність того, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вищенаведене вказує на існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів бере до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 переховувався від суду, у зв`язку з чим перебував у розшук.

Отже, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , знаючи суворість покарання, що може йому загрожувати, з метою уникнути відповідальності за вчинення тяжкого злочину, може переховуватися від суду, зокрема, у межах території України, в тому числі на території тимчасово непідконтрольних Україні адміністративно-територіальних одиниць, або ж залишити територію країни через непідконтрольні території.

Наявність у обвинуваченого місця проживання та сталих соціальних зв`язків з матір`ю, - не зменшує наявність виявлених ризиків, й зважаючи на встановлені зазначені вище обставини, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не стануть стримуючими факторами щодо дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченим.

Також судом враховано наявність ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий за скоєння низку кримінальних правопорушень, у тому числі і майнових злочинів, офіційно не працевлаштований та у нього відсутній легальний дохід.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованого йому діяння, та того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Тим більше, судом прийнято рішення про визначення суми застави, сплативши яку ОСОБА_6 буде звільнений з під варти, а сплачена сума буде здатна гарантувати виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання належної процесуальної поведінки.

Обраний судом розмір застави в межах визначених законодавцем буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4