Справа №949/617/23
Провадження №1-кп/949/182/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000035 від 06 березня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сварицевичі Сарненського району Рівненської області та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України,

В С ТА Н О В И В:

04 березня 2023 року, близько 18 години, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , де під час конфлікту із дружиною ОСОБА_5 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс останній не менше одного удару кулаком правої руки в ділянку правого плеча, в результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правої верхньої кінцівки (плеча передпліччя), які згідно висновку експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав частково та дав суду показання, що 04 березня 2023 року близько 18-ї год., коли він прийшов додому, у нього із дружиною ОСОБА_5 виникла суперечка, в ході якої вони почали штовхати один одного. Дружину ОСОБА_4 не бив, а тілесні ушкодження, на його думку, вона отримала, коли він її випадково штовхнув. При обранні міри покарання покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що її чоловік зловживає алкогольними напоями та постійно влаштовує сварки. 04 березня 2023 року ОСОБА_4 повернувся додому у стані сильного алкогольного сп`яніння та штовхнув її рукою у спину. Після цього ОСОБА_5 попросила його пройти у свою кімнату, але він відмовився і сказав дати йому сина. Проте ОСОБА_5 відмовила йому в цьому, оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння і від нього тхнуло цигарками та алкоголем. Після цього між ними виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 почав принижувати її та ображав нецензурними словами. Далі ОСОБА_5 , тримаючи на руках шестимісячну дитину, почала намагатися закрити двері у кімнату ОСОБА_4 . Проте в цей час ОСОБА_4 вхопив її за руку і тримаючи, наніс їй удар кулаком в плече, від чого вона з дитиною впала на землю. Крім того, додала, що за весь цей час після нанесення тілесних ушкоджень, обвинувачений не намагався з нею примиритися, а навпаки погрожував.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, доведена сукупністю письмових доказів, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження:

-даними, що містяться у протоколі огляду предмета від 07 березня 2023 року, а саме, диску з відеозаписом, який було знято нефіксованою камерою мобільного телефону ОСОБА_5 04 березня 2023 року (а.п.16-20);

-даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №58 + медичні документи від 29 березня 2023 року встановлено, що у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: «синців правої верхньої кінцівки (плеча, передпліччя); обширного синця та садна поперекової ділянки». Вказані ушкодження виникли внаслідок травматичних дій тупим, тупим твердим предметом (за механізмом травмування «удар, стиснення синець», дія «тертя-садно»). Вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п.23-27);

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, які у суду не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його умисні дії, які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як кримінальний проступок.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.с.31), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.с.29), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.30).

В обвинувальному акті вказано обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Проте під час судового розгляду такої пом`якшуючої обставини не було встановлено, оскільки щире каяття засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини, характеризується щирим осудом цієї поведінки, висловленні жалю з приводу вчиненого, вибаченні перед потерпілими та прийнятті заходів по відшкодуванню шкоди.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (Постанова ВС/ККС № 166/1065/18 від 18.09.2019 р.). Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 відсутні такі дані.

Тому суд не може формально віднестися до визначення поняття щирості каяття, оскільки такого в процесі судового розгляду не встановлено, а ототожнювати його з частковим визнанням вини є неприпустимим. На підставі наведеного суд вважає, що обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до положень ст.66 КК України, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Натомість обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопрушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Тому визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючу покарання обставину та обтяжуючу покарання обставину. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачений частково визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, надав показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, просив у потерпілої вибачення, що свідчить про його небайдужість щодо наслідків, які настали та враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно та враховуючи принцип індивідуалізації покарання, вважає необхідним й достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

Майнової шкоди не завдано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 (шістсот вісімдесят) грн.

Речовий доказ - оптичний диск "Verbatim CD-R 60 CWLHT-2144 J807" 80min/700MB - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1 .