ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1204/23 Справа № 202/7604/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Кіровоградського р-ну Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, радіотелефоніста радіостанції групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000457, внесеному до ЄРДР 27 квітня 2023 року, було задоволено та застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2023 року, без визначення розміру застави.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в провадженні Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000457 27.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

26.04.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 27.04.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість підозри, як встановив слідчий суддя, щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 підтверджується матеріалами кримінального провадження, а стороною захисту не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричасність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.

Слідчий суддя визнав, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК. Ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку. Ризик того, що ОСОБА_8 має можливість впливати на свідків існує, оскільки досудове розслідування, протягом якого орган досудового розслідування має можливість зібрати докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, наразі не завершено. Існування ж інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя визнав не доведеними стороною обвинувачення.

Також слідчий суддя врахував і дані про особу підозрюваного, наслідки кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має соціальні зв`язки, але дійшов висновку, що застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім і не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Оскільки ж злочин, в якому підозрюється ОСОБА_8 , вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав для визначення підозрюваному застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, є необгрунтованим, оскільки воно в описуванні об`єктивної сторони кримінального правопорушення містить очевидно недостовірні відомості щодо розташування потерпілого та підозрюваного (який, як зазначається в іншій частині повідомлення про підозру, перебував не між 1-м та 2-м поверхами, а саме на 2-му поверсі, і тому не бачив і не міг бачити потерпілого ОСОБА_9 ). Зазначає, що сам потерпілий власноруч заперечує твердження прокурора і вказує, що він не тільки не підіймався на 2-й поверх, як це намагається довести прокурор, але й навіть не мав ніякого наміру це робити. За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 є очевидно безпідставною, тим більше враховуючи, що потерпілий отримав поранення ноги, що не є життєво важливим органом та не спричинило і не могло спричинити ризик смерті особи, а отже, на думку сторони захисту, в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 або ст. 128 КК України. В свою чергу, у випадку правильної кваліфікації дій ОСОБА_8 відповідним чином об`єктивно змінюються й ризики, які впливають на обрання йому запобіжного заходу, оскільки відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 122 або ст. 128 КК України, передбачає позбавлення волі на строк не більше 5-ти років. У випадку, якщо прокурором буде надано правильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , це буде правовою підставою для примирення підозрюваного з потерпілим, закриттям кримінального провадження та подальшого проходження військової служби ОСОБА_8 , допомога якого, як і будь-якого іншого бійця, дуже потрібні зараз нашій державі.

Вказує апелянт і на те, що ОСОБА_8 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, натомість внаслідок тривалого перебування на фронті має розлади психічного стану, поствійськовий синдром, оскільки тривалий час, з початку військової агресії рф, боронить нашу державу, та згідно наявних у справі характеристик, на високому рівні виконує свій обов`язок по захисту Вітчизни, а тому, на думку адвоката, здійснення проступку з боку ОСОБА_8 повинно отримати належну відповідь, в тому числі від суду, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено на тлі тривалого перебування на фронті, на передових позиціях (зокрема навіть в день затримання 26 квітня 2023 року ОСОБА_8 рив окопи у напрямку Бахмут - Часів Яр, що підтверджується наявними протоколами допиту свідків).

Крім того, захисник звертає увагу на певні невідповідності у тексті оскаржуваної ухвали, тобто, в мотивувальній частині зазначено про клопотання слідчого, а у вступній та резолютивній прокурора, а також вважає, що судом неправомірно обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою саме в умовах гауптвахти, оскільки клопотання прокурора не містить такого прохання, а отже слідчий суддя вийшов за межі своєї компетенції, перебрав на себе не властиві йому функції сторони обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали за викладених у ній підстав, позицію прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання у їх сукупності.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення та незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, про наявність встановлених ризиків, на думку слідчого судді, свідчить те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке встановлено покарання на строк до 15 років, а також він має можливість впливати на свідків, оскільки досудове розслідування, протягом якого орган досудового розслідування має можливість зібрати докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, наразі не завершено.

Суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюють ОСОБА_8 , в даному випадку є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування та впливу на свідків, оскільки на сьогодні в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а підозрюваний залишається військовослужбовцем.

Апеляційний суд вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, і це повністю узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001, за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

А відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя повинен використовувати стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Доводи ж захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного даних, зазначених в апеляційній скарзі, які можуть, на думку апелянта, бути підставою для застосування до підозрюваного більш мякого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є безпідставними та не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення останнім кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3