Номер провадження: 11-сс/813/1384/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.08.2023, якою в межах к/п №0000054 від 13.07.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Томашпіль Томашпільського р-ну Вінницької обл., громадянина України, із неповною вищою освітою, неодруженого, бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000054 від 13.07.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України задоволено клопотання ст. слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.09.2023 включно, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 684 000 грн., із покладенням на нього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та органом досудового розслідування була доведена наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також здійснення незаконного впливу на свідків, обумовлені тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, тим, що він не одружений, не має утриманців, не відсторонений від займаної посади бухгалтера, йому відома анкетні дані свідків.

Водночас, врахувавши положення ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність виходу за межі застави, визначені п. 2 ч. 5 зазначеної статті з огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та майновий стан підозрюваного та визначення в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 684 000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою та постановленою на підставі припущень щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами;

- слідчим суддею при застосуванні стосовно підозрюваного запобіжного заходу не було враховано те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має договір оренди житла на постійній основі, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю 2 групи, та неповнолітнього брата 2006 р.н., має нагороди за військову службу під час дії воєнного стану, раніше не судимий;

- визначений розмір застави є непомірно великим для підозрюваного та членів його родини, оскільки ОСОБА_7 має забезпечувати мати, брата та батька, натомість, розмір збитків внаслідок дій ОСОБА_7 , які йому інкриміновані, складає 2 283 642 грн., що є меншим за розмір визначеної слідчим суддею застави.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави в розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на нього відповідних обов`язків, або застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із покладенням на нього аналогічних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та захисника його , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону загалом дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 31.07.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (т. 1, а.с. 181-208), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, зокрема, у тому, що він, перебуваючи на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , в період часу з квітня по червень 2023 року, в умовах воєнного стану, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам військової служби, здійснив привласнення бюджетних коштів шляхом перерахував їх на власний картковий рахунок, відкритий у АТ «Укрсиббанк», чим завдав економічні збитки державі на суму 4 983 191 грн.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ч. 4 ст. 191 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколами обшуку від 21.07.2023 (а.с. 54-59, 61-66 та 67-72), протоколом огляду предметів від 22.07.2023 із додатками (а.с. 77-101), протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 27.07.2023, (а.с. 102-104, 113-116), протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 26.07.2023 із додатками (а.с. 122-158) та іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра, щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Ба більше, в судовому засіданні апеляційного суду, підозрюваний та його захисник повідомили, що на теперішній час ОСОБА_7 визнає повідомлену йому підозру, співпрацює з органами досудового розслідування, надає показання щодо осіб причетних до інкримінованого йому злочину.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є припущенням, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також здійснення незаконного впливу на свідків, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років; не одружений та не має на утриманні дітей; вчинення інкримінованого йому злочину пов`язано із займаною посадою бухгалтера, від якої він наразі не відсторонений в передбаченому законом порядку, що свідчить про наявність у нього доступу до документів та речей, які мають доказове значення в зазначеному кримінальному провадженні; особисто знайомий із свідками в провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, знає їх анкетні дані.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні матір-інваліда 2-ї групи, має заохочення під час проходження військової служби, проте наголошує на тому, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи захисника з приводу непомірності для підозрюваного та його родини визначеного розміру застави з огляду на розмір заподіяних злочином збитків та необхідність забезпечувати родину з огляду на наступне.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

В даному випадку слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує зазначену вище п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, а також те, що він є працездатною особою та ймовірно має накопичення грошових коштів.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Водночас, за певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину (Mangouras v. Spain (Мангурас проти Іспанії) [ВП], §§ 81 та 92).

Оцінюючи посилання захисника на те, що визначений слідчим суддею розмір застави перевищує розмір збитків, завданих інкримінованими ОСОБА_7 діями, що складає 2 283 642 грн., колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідно до змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, сукупний розмір завданих злочином збитків за всіма інкримінованими ОСОБА_7 епізодами органом досудового розслідування на теперішній час оцінюється у 4 983 191, 44 грн. (т. 1, а.с. 181-208), що значно перевищує визначений підозрюваному ОСОБА_7 оскаржуваною ухвалою слідчого судді розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи припису абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, в умовах воєнного стану, загальний розмір збитків, (4 983 191, 44 грн.), майновий та сімейний стан підозрюваного, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду буде справедливим та не є непомірним для підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.08.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.09.2023 включно, із визначенням застави в розмірі 2 684 000 грн. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4