Справа № 466/2781/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/215/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 466/2781/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 187 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 /два/ роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді застави - залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 25.03.2019, приблизно о 14 год. 45 хв., перебуваючи поряд із будинком №17 на вул. Шолом-Алейхема у м. Львові, поруч із входом у магазин «EVA», маючи раптово виниклий умисел на заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої особи за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, дочекавшись коли інша особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підійшла до потерпілої ОСОБА_10 та здійснила на неї напад з метою заволодіння її майном, а саме, різким рухом своїх рук взяв потерпілу ОСОБА_10 за плечі, та розвернув її на себе, після чого штовхнув, внаслідок чого остання зробила декілька кроків назад, в цей час інша особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, схопила руками жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходилось 20000 грн, 1000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.03.2019 становить 26960 грн 93 коп., 1200 злотих Республіки Польща, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.03.2019 становить 8520 грн 84 коп., 50 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.03.2019 становить 1523 грн 56 коп., та тягнув її на себе, намагаючись вирвати сумку з грошовими коштами з рук потерпілої, після чого, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, до потерпілої ОСОБА_10 наблизився ОСОБА_5 , який однією рукою схопив жіночу сумку, яка на ремінці висіла на плечі потерпілої ОСОБА_10 , та яку остання також утримувала обома руками, і спільно з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, намагались вирвати її з рук потерпілої, під час чого ОСОБА_5 брелоком у виді розкладного ножа, який утримував в іншій руці, перерізав ремінець вказаної сумки, на що потерпіла ОСОБА_10 , з метою перешкодити заволодіння її сумкою з грошима, притиснула цю сумку обома руками до свого тулубу та впала на тротуар обличчям до низу, таким чином, що сумка знаходилась затиснутою між тілом потерпілої та поверхнею тротуару, почала голосно кричати та кликати на допомогу.

Не зумівши довести вчинення кримінального правопорушення - заволодіння жіночою сумкою з грошима потерпілої ОСОБА_10 , з причини що не залежали від їх волі - вчинення опору потерпілою, та будучи виявленими випадковими перехожими, ОСОБА_5 разом з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження втік з місця вчинення злочину.

На вирок суду прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Апелянт не погоджується з перекваліфікацією судом дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вважає, що судом не взято до уваги докази, які істотно вплинули на його висновки.

Зокрема, зазначає, що з дослідженого в судовому засіданні 17.10.2022 відеозапису слідчого експерименту вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 в кабінеті слідчого повідомила, що обвинувачений ОСОБА_11 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, рвав сумку, але не різав, штовхав потерпілу, а ремінець різав обвинувачений ОСОБА_5 , та вона бачила ніж. Також потерпіла вказала, що за ОСОБА_5 , коли він втікав, боялася бігти, оскільки він був з холодною зброєю. Окрім цього вказала, що вона розуміла, що ніж, який був на рівні її живота, - це загроза її життю, але в той час переживала за своє майно.

Проте в суді потерпіла змінила свої показання, зазначивши, що не пам`ятає, який чином відбувся напад. Апелянт вважає, що це пов`язано з бажанням потерпілої пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вичинений ним злочин, та суд необґрунтовано випустив з уваги показання потерпілої ОСОБА_10 щодо знаряддя, яким ОСОБА_5 розрізав ремінець її сумки, суб`єктивне сприйняття потерпілою ОСОБА_10 реальності загрози для її життя та здоров`я у момент нападу, зафіксовані на відеозаписі слідчого експерименту від 30.09.2019.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим та просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. У телефонному режимі потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що погоджується з вироком суду та вважає, що розгляд апеляційної скарги можна проводити без її участі.

Інші учасники судового провадження не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілої.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 підтримав з наведених у ній мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, та просили залишити його в силі.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_7 , думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 17 та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише в тому випадку, коли вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження прокурора про те, що у діях ОСОБА_5 наявний склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України є неправильним з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту вироку, рішення про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції мотивував тим, що у ході кримінального провадження зібрано достатню кількість доказів, які вказують на наявність у діях обвинуваченого як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони даного злочину. Такими доказами суд першої інстанції визнав, зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 30.03.2019 та відеозапис такого, протокол пред`явлення особи до впізнання від 02.04.2019 та фототаблицю до нього, висновок експерта № 11/284 від 25.04.2019, протокол огляду речей від 25.03.2018.

Так, розбій (ст. 187 КК України) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. При цьому фізичне насильство може полягати у протиправному впливі не лише на зовнішні частини тіла потерпілого (механічне їх травмування), а й внутрішні (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого (насильницьке тримання його в небезпечних для життя та здоров`я умовах).

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй різного ступеню тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі дії, які не призвели до певних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Як показав обвинувачений ОСОБА_5 у суді першої інстанції та апеляційної інстанцій, що злочинного умислу на насильницьке заволодіння майном потерпілої у нього не було, заподіяння чи загрозу заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень своїми діями він не вчиняв, та жодним чином їй не погрожував. Пояснив, що 25.03.2019 він випадково познайомився у компанії своїх друзів з ОСОБА_11 . Згодом інші хлопці з компанії розійшлися і він з ОСОБА_12 залишились удвох. Коли вони удвох проходили по вул. Шолом-Алейхема у м. Львові, поруч із входом у магазин «EVA», ОСОБА_11 підійшов до потерпілої ОСОБА_10 і різким рухом своїх рук взяв потерпілу ОСОБА_10 за плечі, та розвернув її на себе, після чого штовхнув, внаслідок чого вона зробила декілька кроків назад, та схопив руками її сумку чорного кольору. У нього, ОСОБА_5 , під час нападу на потерпілу з собою був брелок, який являв собою маленький ножик, довжина леза приблизно 1-1,5 см. Цим ножиком він, не зумівши вирвати сумку у потерпілої, обрізав ремінець даної сумки, попередньо її відтягнувши. Проте сумкою так і не заволодів. Жодних розмов з потерпілою не було, погроз також не було. Умислу на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої також не було, його умисел був спрямований допомогти ОСОБА_13 , заволодіти сумкою потерпілої. Про вміст сумки йому на той момент нічого не було відомо. Попередньо з ОСОБА_11 нападу не планували, все це сталось спонтанно. Після нападу, коли потерпіла впала не відпускаючи сумку, почала кричати, вони втекли і розбіглись у різні сторони. Брелок-ніж він, втікаючи, викинув у смітник на якісь із вулиць.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка у суді першої інстанції пояснила, що в березні 2019 року на вул. Шолом-Алейхема у м. Львові, поруч із входом у магазин «EVA» підійшов невідомий їй на той час ОСОБА_11 раптово штовхнув її та схопив сумку намагаючись вирвати, вона сумку не відпускала, одразу за ним, підійшов невідомий їй на той час ОСОБА_5 та схопивши сумку відтягнув її та чимось блискучим перерізав ремінець сумки, як їй пізніше сказали працівники поліції, що ремінець сумки був перерізаний. Самого предмету, який блиснув вона не бачила, жодних розмов з ОСОБА_13 та ОСОБА_5 під час даних подій не було, словесних погроз з їх боку не було, тілесних ушкоджень заподіяно їй не було, загрози для життя не було.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що потерпіла в ході слідчого експерименту вказувала, що коли вона побачила ніж, вона знала, що це загроза її життю.

Так, відповідно до дослідженого в судовому засіданні першої інстанції протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 остання на місці події за участі статиста показала та продемонструвала, як розвивалися події, зокрема, в момент нападу на неї, ОСОБА_5 потягнув сумку, щоб обрізати ремінець. У той момент сумка була на віддалі ремінця від її тіла, а тому за своє життя чи здоров`я вона не боялася, а переживала за вміст сумки.

Тобто, як і під час допиту у суді першої інстанції, так і під час проведення слідчого експерименту потерпіла чітко і послідовно вказувала, що не бачила ножа нападника, коли той тягнув сумку та не мала острахів за своє життя, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 у жодній формі не висловлював погрози застосувати насильство щодо потерпілої.

А тому, у даному конкретному випадку відсутня об`єктивна сторона розбою, яка складається з двох обов`язкових нерозривно пов`язаних речових об`єктів: право власності й особи (її здоров`я і життя), й втілюється у формі нападу саме з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

За вказаних установлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, думку потерпілої щодо призначення покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є його щире каяття, а також його відношення до вчиненого, з часу скоєння цього злочину до закінчення розгляду справи судом інших правопорушень обвинуваченим вчинено не було, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину потерпілій, стан його здоров`я, а саме, що він є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, молодий вік обвинуваченого,та дійшов висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поряд з тим, суд першої інстанції вважав, що виправлення і перевиховання обвинуваченого, з урахуванням вищевикладеного та його суспільної небезпеки, є можливим без ізоляції від суспільства, і його слід звільнити від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням відповідних обов`язків, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4