Справа № 346/1561/23
Провадження № 1-в/346/159/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника адміністрації колонії ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання про заміну покарання більш м`яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , росіянину, громадянину України, із середньою освітою, неодруженому, судимому: 26.06.1984 року Куйбишевським районним судом м. Донецька за ч. 3 ст. 81 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з обов`язковим залученням до праці, ухвалою районного суду м. Біла Церква Київської області від 25.06.1985 року направлений в місця позбавлення волі на 2 роки 4 місяці; 07.03.1989 року Пролетарським районним судом м. Донецька за ст. 94 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років (звільнений 20.09.1996 року після відбуття строку покарання), засудженому 02.03.2004 року Апеляційним судом Донецької області за ч.2 ст. 345, ст.348, п.12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.357, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.09.2003 року по 27.01.2005 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

в с т а н о в и в :

в поданні зазначено, що під час тримання в Київському та Донецькому слідчих ізоляторах засуджений, початок строку відбування покарання якого - 27.09.2003 року, порушень вимог режиму утримання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались. В ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» він також не допускав порушень режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. Під час тримання в ДУ «Бахмутська виправна колонія (№6)» не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосоване одне заохочення. В ДУ «Вінницька виправна колонія (№1)» та «Ладижинська виправна колонія (№39)» засуджений не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. З 29.09.2022 року він відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за час якого не допускає порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не застосовувались. Працевлаштований не тривалий час у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добре, робить позитивні висновки для себе. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості, у відношенні до представників адміністрації колонії завжди тактовний та ввічливий. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки. Вину у вчиненому злочині визнав повністю, виконавчі листи не поступали. Засуджений відбув не менше 15 років призначеного судом покарання, став на шлях виправлення. Тому ініціатор звернення просить замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представник адміністрації колонії подання підтримав та зазначив, що засуджений в жовтні 2022 року усно звертався до адміністрації установи щодо його працевлаштування, однак, письмових заяв з цього приводу не подавав. З приводу наявності захворювань ОСОБА_7 до установи не звертався. Він залучався до виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань, які не перевищують дві години на день, а також ним з установою укладено цивільно-правові договори в березні-травні 2023 року.

Засуджений в судовому засіданні просить подання задовольнити та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, а саме у виді позбавлення волі на певний строк. Крім того, зазначив, що раніше, в силу певних обставин вину у вчиненому не визнав, однак, на час розгляду вказаного подання вину у вчиненому визнає повністю; під час відбування покарання в установах виконання покарань він працював. Витрати відповідно до вироку суду не сплачував через відсутність відповідного виконавчого листа.

Захисник просить подання задовольнити, враховуючи, що засуджений вину у вчиненому визнав, відбув визначений для вирішення питань такого роду строк, став на шлях виправлення, а також його вік та стан здоров`я (захворювання цукровим діабетом).

Прокурор в судовому засіданні вважає, що засуджений не довів, що став на шлях виправлення, враховуючи дані, що містяться в його особовій справі. Тому відсутні підстави для задоволення подання.

Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18.10.2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.5 вказаної статті покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Тобто, умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення та він фактично відбув певну частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 29.09.2022 року відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» згідно з вироком Апеляційного суду Донецької області від 02.03.2004 року, який залишений без змін ухвалою Верховного Суду України від 27.01.2005 року, за вчинення 16.09.2003 року кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 345, ст.348, п.12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.357, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді довічного позбавлення волі (а.с. 25-45, 46-52). На час розгляду вказаного подання відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

В той же час, однією із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того, при вирішенні даного питання судом враховані положення п.2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.Слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання,додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з даними характеристики від 13.04.2006 року засуджений ОСОБА_7 за час перебування в Донецькому слідчому ізоляторі зарекомендував себе із задовільної сторони, до суспільно корисної праці не залучався. Заохочень не мав, за порушення режиму утримання накладено дисциплінарне стягнення (31.01.2003 року - карцер 10 діб за перекрикування із особами з інших камер (намагання встановити міжкамерний зв`язок), яке погашене, про яке також зазначено в довідці про наявність заохочень та стягнень (а.с. 56-58).

Відповідно до річної характеристики від 03.06.2010 року ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» (куди прибув 14.06.2009 року), не допускав порушень режиму тримання, заохочень та стягнень не мав. Під час перебування в СІЗО м. Донецьк до праці не залучався. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з відсутністю виробничої ділянки на секторі ДВП. Вину в скоєному злочині не визнає. Міру призначеного судом покарання вважає несправедливою. Засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення (а.с. 59).

Згідно з характеристикою від 19.09.2019 року ОСОБА_7 за час відбування в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» (з 07.08.2017 року) на виробництві установи не працевлаштований з незалежних від нього обставин, порушень режиму утримання не допускав, стягнень не мав. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», «Фізкультура та спорт» та «Духовне відродження» (а.с. 60-62).

Але, суд відзначає, що засуджений у судовому засіданні навіть не зміг пояснити суду суть цих програм та свою участь у них, а представник колонії чи мав місце позитивний вплив цих програм на поведінку засудженого.

Відповідно до подання щодо застосування заходу стягнення від 24.11.2022 року прийнято рішення дисциплінарної комісії провести бесіду профілактичного характеру із засудженим ОСОБА_7 за порушення правил користування планшетним пристроєм (а.с. 64-65).

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 17.03.2023 року вбачається, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 27.09.2003 року. Під час тримання в Київському та Донецькому слідчих ізоляторах не допускав порушення режиму утримання, стягнення не накладалися. З 14.06.2009 року відбував покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», з 07.08.2017 року в ДУ «Бахмутська виправна колонія (№6)», за час якого не допускав порушення вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосоване 1 заохочення. З 21.04.2022 року відбував покарання в ДУ «Вінницька виправна колонія (№1)», з 21.07.2022 року в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)», за час якого порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. З 29.09.2022 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, під час якого порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. Працевлаштований не тривалий час у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно та якісно. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості, у відношенні до представників адміністрації колонії завжди тактовний та ввічливий. Приймає участь реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Вину у вчиненому злочині визнав повністю, виконавчі листи не поступали. Згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, з використанням підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту у засудженого встановлено середній рівень ризику (а.с. 2, 7).

Відповідно до листа-відповіді ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» від 24.01.2023 року ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі не був працевлаштований, оскільки не було звернення з приводу його працевлаштування (а.с. 67).

Згідно з даними довідок № 80 та № 111 про працевикористання засудженого ОСОБА_7 відповідно від 15.03.2023 року та 11.04.2023 року, за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року, у відповідній графі відсутні будь-які дані, що стосуються його працевлаштування; за березень 2023 року вказано відпрацьовано 8 людиноднів та заробітна плата 360 грн. (а.с. 14, 70).

Відповідно до довідки № 135 про працевикористання засудженого ОСОБА_7 від 15.05.2023 року, за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року, у відповідній графі відсутні будь-які дані, що стосуються його працевлаштування; за березень 2023 року вказано відпрацьовано 8 людиноднів та заробітна плата 360 грн.; за квітень 2023 року 11 людиноднів та заробітна плата 480 грн. (а.с. 98).

Відповідно до наданих 12.04.2023 року та 15.05.2023 року керівництвом ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» актів приймання наданих послуг за договорами цивільно-правового характеру № 142 від 01.03.2023 року та № 245 від 03.04.2023 року, а також вказаних договорів та специфікації до договорів про надання послуг цивільно-правового характеру, вказаною установою (замовником) доручено засудженому ОСОБА_7 (виконавцю) надання послуг з виготовлення обплетення каркасу крісла ротангом; в період з 08 березня по 17 березня 2023 року ОСОБА_7 надано послуги щодо обплетення каркасу крісла ротангом 3 шт. 360 грн. (ціна 1 шт. 120 грн.); з 14 квітня по 28 квітня 2023 року - 4 шт. 480 грн. (а. с. 69, 71-73, 94-97)).

Згідно з копією цивільно-правового договору № 336 від 01.05.2023 року, що наданий керівництвом вказаної установи 15.05.2023 року, укладеного між останньою (замовником) та ОСОБА_7 (виконавцем), виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором. Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи (а.с. 93)).

В довідці ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», що надійшла до суду супровідним листом 15.05.2023 року, вказано, що згідно з договорами цивільно-правового характеру № 142 від 01.03.2023 року, № 245 від 03.04.2023 року, № 336 від 01.05.2023 року ОСОБА_7 працевлаштований у виробничій майстерні вказаної установи, до роботи відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно та якісно. Відповідно до ст. 118 КВК України залучався до робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, в порядку черговості в неробочий час і не більше як на дві години на день до прибирання приміщень гуртожитку відділення СПС № 8 (миття вікон, дверей, підлоги, витирання пилюки), покосу трави (клумба) в локальному секторі; дані роботи виконував добре, розумів їх необхідність. Відповідно до листа ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» від 17.01.2023 року (вх. № 237 від 24.01.2023 року) ОСОБА_7 за час перебування в останній не був працевлаштований. Виявив бажання приймати участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Регулярно відвідує богослужіння релігійної громади Помісної церкви Євангельських Християн-Бабтистів «Філадельфія», бере активну участь у їх проведенні, кається у скоєному злочині (а.с.91).

Відповідно до психологічної характеристики засуджений ОСОБА_7 під час консультативної роботи висловлює визнання своєї вини, яке виражається в належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді та бажанні залагодити свою провину, що має підтвердження в конкретних його діях, зокрема, в толерантному ставленні до оточуючих, відповідальному ставленні до суспільно корисної діяльності та навчання, проявляє розумну ініціативу. Згідно з отриманими результатами тестування за методикою «Айзенка» переважає флегматичний тип темпераменту, спокійний, послідовний та розсудливий під час праці, мовчазний, не любить базікати, однак, згідно з результатами за методикою «Леонгарда-Шмікеша» - властиві ознаки рухливості, балакучості, виразність жестів, минулий досвід сприймається не критично, проте помилки усвідомлюються, характерні енергійність, жага діяльності, ініціативність, відрізняється контактністю, бере на себе лідерські функції (а.с. 92).

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 від 17.03.2023 року останньому оголошено 02.04.2021 року одне заохочення - подяку за весь період відбування покарання (за сумлінну поведінку ставлення до праці за час тримання в установі та добросовісне виконання обов`язків чергового по камері (а.с. 3).

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Суд враховує, що засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Враховуючи наведене, суд вважає, що залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов, які не перевищують дві години на день, які він виконував не за власним бажанням, а виключно в порядку черговості, встановленому виправною колонією, а також укладення ним цивільно-правових договорів в березні-травні 2023 року та його працевикористання в березні-квітні 2023 року, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці.

Суд позитивно сприймає бажання засудженого долучитися до праці, однак, зважаючи на дуже обмежений період такої праці як за кількістю днів так і за часом у порівнянні із загальним строком відбуття призначеного йому покарання суд не може констатувати, що такий незначний проміжок часу його роботи, який мав місце після звернення установи з таким поданням (з березня 2023 року), свідчить, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд враховує також, що ОСОБА_7 відбуває покарання за злочини, вчинені 16.09.2003 року, в період непогашеної судимості (п.7 ч. 1 ст. 55 КК України (1960 року)), оскільки 07.03.1989 року його засуджено Пролетарським районним судом м. Донецька за ст. 94 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років (після відбуття якого він звільнений 20.09.1996 року), а засуджений 02.03.2004 року Апеляційним судом Донецької області за ч.2 ст. 345, ст.348, п.12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 186 КК України.

Тобто, суд враховує, що ОСОБА_7 , маючи судимість за вчинення тяжких злочинів та, відбувши покарання у виді позбавленя волі на строк 8 років, знову вчинив 6 нових умисних злочинів, серед яких особливо тжкий - вбивство іншої людини з кваліфікуючими ознаками, за що і отримав покарання у виді довічного позбавлення волі, і свою вину у цьому злочині не визнавав.

Впродовж судового розгляду суд неодноразово звертався до засудженого з приводу його ставлення до вчиненого злочину, і, хоча він повідомляв, що свою вину визнає, щире каяття не мало місця. Суд не побачив та не почув критичної оцінки засудженим своїх злочинних дій, негативного ставлення до них, а головне, усвідомлення недопустимості вчинення таких дій в майбутньому. Із цих же мотивів суд не погоджується з психологічною характеристикою на засудженого (а.с. 92), за якою засуджений належно і критично оцінює свою протиправну поведінку. Крім того, посилання в цій характеристиці на толератне ставлення до оточуючих ще не свідчить про визнання ним своєї вини в принципі.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що за вироком суду на засудженого поставлено обов`язок сплати відшкодування майнової шкоди солідарно в сумі 278 грн. та судових витрат в сумі 28,92 грн. Очевидним є те, що якщо особа щиро розкаюється у вчиненому, вона намагатиметься усунути заподіяну злочином шкоду, а також мінімізувати будь-які негативні насліди свого діяння. Однак, судом з`ясовано, що засуджений з 2004 року так і не виконав вирок суду, а його посилання на відсутність реквізитів для оплати та у зв`язку із цим неможливість виконання вказаного обов`язку суд розцінює як ухилення від виконання обов`язку, передбаченого вироком суду, позаяк ніщо не заважало йому отримати такі реквізити самостійно (навіть, починаючи з часу його знаходження у ВК №41 та впродовж розгляду судом вказаного подання).

Суд констатує наявність позитивних змін в особистості засудженого та його поведінці, однак, вони (зміни) ще не досягнули того рівня серйозності та тривалості, щоб вважати їх такими, що свідчать про те, що він став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і що засуджений дійсно став на шлях виправлення.

Проаналізувавши зміст наведених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що засуджений став на шлях виправлення.

І тому, зважаючи на аргументи та мотиви, викладені вище, суд не погоджується з висновком щодо ступеня виправлення засудженого (а.с. 8-11), за яким останній став на шлях виправлення, та не бачить підстав для задоволення подання виправної колонії щодо заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у задоволенні вказаного подання не позбавляє права повторного звернення, оскільки згідно з ч. 7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення (постанови) про відмову.

На підставі наведеного, ст.6 КВК України, ст.82 КК України, керуючись ст. ст. 336, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні подання Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання більш м`яким, а саме у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, ОСОБА_7 , засудженому 02.03.2004 року Апеляційним судом Донецької області за ч.2 ст. 345, ст. 348, п.12,13 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.357, ч. 2 ст.186 КК України, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді довічного позбавлення волі, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3