У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2023 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000080 від 22.02.2023 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, щодо підозрюваної:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки амурської області російської федерації, громадянки російської федерації, з вищою освітою, одруженої, працюючої ФОП « ОСОБА_4 », маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , зареєстрованої за адресою: Хмельницька область, м. Деражня, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000080 від 22.02.2023, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , у період дії в Україні воєнного стану, розробили протиправний механізм продажу товарів гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку.

Відповідно до відведених ролей, спрямованих на незаконний продаж з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, під час воєнного стану, вищевказані особи виконували наступні функції:

- ОСОБА_8 від імені Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «ШТАБ ДОБРА» () забезпечував ввезення на територію України гуманітарної допомоги автомобілів, продаж гуманітарної допомоги;

- ОСОБА_4 від імені Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «ШТАБ ДОБРА» () забезпечувала оформлення документів на гуманітарну допомогу автомобілі, продаж гуманітарної допомоги;

- ОСОБА_9 від імені Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «ШТАБ ДОБРА» () забезпечував доставлення гуманітарної допомоги автомобілів, продаж гуманітарної допомоги.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з липня 2023 року по 30.08.2023 ОСОБА_8 , на виконання своєї ролі, діючи від імені Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «ШТАБ ДОБРА» (), в зоні діяльності Львівської митниці Державної митної служби України забезпечив ввезення на територію України гуманітарної допомоги автомобілів:

OPEL ANTARA, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; NISSAN PATHFINDER, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; MITSUBISHI SHOGUN SPORT WARRIOR TD, VIN: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; LAND ROVER FREELANDER, VIN: НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 .

У подальшому, зберігаючи вказані транспортні засоби на земельній ділянці за адресою: вул. Київська, 33 м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , достовірно знаючи про їх цільове призначення та встановлену Законом України «Про гуманітарну допомогу» заборону на продаж гуманітарної допомоги, вирішили вчинити діяння, об`єднані єдиним злочинним наміром, спрямовані на їх незаконний продаж з метою отримання прибутку, для чого розмістили в мережі інтернет ряд оголошень про продаж даних автомобілів.

У подальшому, 05.09.2023 під час телефонної розмови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з ОСОБА_8 , останній повідомив про наявність у нього в продажу автомобілів, які можна оглянути за місцем їхнього зберігання за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, 05.08.2023 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою домовленістю зустрілась з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де останній у відповідних місцях зберігання транспортних засобів продемонстрував наявні для продажу автомобілі, зокрема, ввезені на територію України у якості гуманітарної допомоги транспортні засоби: OPEL ANTARA, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; NISSAN PATHFINDER, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; MITSUBISHI SHOGUN SPORT WARRIOR TD, VIN: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; LAND ROVER FREELANDER, VIN: НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Під час огляду вищевказаних автомобілів ОСОБА_9 розповів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про їх технічний стан, вказав ціни за кожен автомобіль та обумовив умови їх відчуження, вказавши, що ці транспортні засоби ввезені на територію України як гуманітарна допомога, а тому їх офіційний продаж заборонений, тому буде складено акт прийому-передачі на військовослужбовця.

У подальшому 06.09.2023 близько 22 год. ОСОБА_11 за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зустрілись на АЗС «Окко», розташованої за по вул. Київська в м. Біла Церква Київської області.

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 остаточно обговорили деталі продажу та передачі вищевказаних автомобілів, ввезених на територію України як гуманітарна допомога, документів до них, після чого близько 22:30 год. 06.09.2023 ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_11 раніше обумовлену ними загальну суму коштів в сумі 15 800 Євро, а ОСОБА_4 в свою чергу передала ОСОБА_11 заздалегідь виготовлені акти прийому-передачі автомобілів, технічні паспорти на автомобілі.

Отже, в результаті вказаних злочинних дій, об`єднаних єдиним злочинним наміром, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у період часу з 30.08.2023 по 06.09.2023, з метою отримання прибутку, під час воєнного стану, продали гуманітарну допомогу у вигляді автомобілів: OPEL ANTARA, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; NISSAN PATHFINDER, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; MITSUBISHI SHOGUN SPORT WARRIOR TD, VIN: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; LAND ROVER FREELANDER, VIN: НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , загальною вартістю 497 792,82 грн., що є значним розміром, та отримали прибуток в сумі 15 800 Євро, що згідно з офіційним курсом іноземних валют НБУ станом на 06.09.2023 становить 620 712, 48 грн.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, за ознаками продажу товарів гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, у зв`язку з чим 07 вересня 2023 року їй вручено відповідне письмове повідомлення про підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у провадженні доказами.

В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені пп. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, невиконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, органи досудового розслідування не зможуть в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матимуть можливості запобігти її спілкуванню з іншими учасниками кримінального провадження, здійснення останньою впливу на свідків по кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по провадженню.

Вищезазначені відомості свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та виконання підозрюваною ОСОБА_4 , покладених на неї процесуальних обов`язків.

Враховуючи поведінку підозрюваної під час досудового розслідування, враховуючи кількість вилучених під час обшуку готівкових коштів, розмір грошової вигоди від вчинення кримінального правопорушення, яка становить 625 тис. 680 грн, у разі прийняття судом рішення щодо можливості застосування застави щодо ОСОБА_4 , слідчий вважає необхідним встановити її розмір не менше вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилався на наявність обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та невмотивованість, вважає, що посилання прокурора на обґрунтованість підозри та наявність зазначених у клопотанні ризиків не доведено матеріалами, доданими до клопотання про обрання запобіжного заходу.

Підозрювана ОСОБА_4 також заперечувала проти застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали та правове обґрунтування рішення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, ч. 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує таке.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Слідчим суддею встановлено, що 07.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, рапортом оперуповноваженого Білоцерківського РВ ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 16.08.2023, протоколами обшуків від 07.09.2023 та іншими матеріалами кримінального провадження, оглянутими слідчим суддею в судовому засіданні, в тому числі і матеріалами, які не підлягають розголошенню, які в своїй сукупності підтверджують можливу причетність саме ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного злочину.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

З огляду на викладене, оцінивши сукупність і вагомість наявних на цій стадії провадження доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що вони доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити це правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваній відомі як особисті дані свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так і зміст їх показань, що може спонукати підозрювану незаконно впливати на них шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності;

При цьому, ані слідчим при зверненні з клопотанням про обрання запобіжного заходу, ані прокурором в ході судового розгляду не доведено та не надано об`єктивних доказів існування ризиків, передбачених пп. 1, 2, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя бере до уваги, що підозрювана ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка амурської області російської федерації, громадянка російської федерації, з вищою освітою, одружена, працює ФОП « ОСОБА_4 », має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: Хмельницька область, м. Деражня, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима. Окрім цього, підозрювана має ряд хронічних захворювань, що підтверджені долученими до матеріалів провадження медичними довідками. Згідно з характеристиками та зверненнями громадських організацій ОСОБА_4 характеризується виключно з позитивного боку.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його скоєння та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, а саме: її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 179 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи недоведеність існування ризиків, передбачених пп.1, 2 ч.1 ст.177 КПК України, вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваної від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до неї може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків і належної процесуальної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваної, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000080 від 22.02.2023, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України відмовити.

Обрати відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 строком до 07 листопада 2023 року включно такі процесуальні обов`язки:

?прибувати до слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, та суду на першу вимогу;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

?утримуватися від спілкування з підозрюваними ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та з особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих дій щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на неї процесуальних обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням покладених обов`язків покласти на старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 .

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 14.09.2023 о 9 год. 40 хв.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ