Справа № 369/4231/21
Провадження №1-кп/369/717/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарці ОСОБА_2

за участі прокурорки ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні прокурорка висловила думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду. Представник потерпілого підтримав думку прокурорки. Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурорці як такого, що не відповідає вимогам КПК України, а також заявив клопотання про направлення матеріалів справи за належною підсудністю. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз положень п.13 ч.1 ст. 3, ст.20, ст. 277, ст. 291 КПК України дає підстави стверджувати те, що обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України і посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі. Тільки обвинувачення, яке є конкретним і зрозумілим для обвинуваченого вважається належно сформульованим і породжує відповідні наслідки, в тому числі необхідність та можливість захисту обвинуваченого від даного обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9.10.2008 року зазначив, що у тексті п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий суд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яка стосується відповідних фактів, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Наведених вище вимог закону в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення у повній мірі не дотримано.

Стаття 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке перебувало в його віданні, а також заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто з об`єктивної сторони статті 191 КК України складається з трьох окремих діянь, які складають окремі склади кримінальних правопорушень, а саме: привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні, розтрата чужого майна, яке перебувало в його віданніі заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 5 ст. 191 КК України як розтрата чужого майна, яке перебувало в його віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах саме такою вказана правова кваліфікації дій ОСОБА_6 .

В той же час в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 умисними, протиправними діями вчинив розтрату грошових коштів ТОВ «УПРАВЛІННЯ КОМФОРТУ» та привласнив придбані за них товарно матеріальні цінності, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши ТОВ «УПРАВЛІННЯ КОМФОРТУ» матеріальних збитків на загальну суму 2 723 596,79 гривень». Тобто, окрім розтрати грошових коштів, вчинив іще й привласнення майна, тобто склад злочину, який орган досудового слідства не виклав у правовій кваліфікації.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим апелювання сторони захисту на незрозумілість обвинувачення в частині способу розкрадання майна ТОВ «УПРАВЛІННЯ КОМФОРТУ», тобто з обвинувального акту незрозуміло чи обвинувачений привласнив майно чи вчинив його розтрату.

Отже, за таких обставин суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000378 не відповідає вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України та повинен бути повернутий прокурору для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, повернути прокурору Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1