Дата документу 02.08.2023 Справа № 331/4167/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/4167/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 Провадж. №11-кп/807/1097/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 2 серпня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, маючого вищу освіту, не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні сина, 2020 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 31 серпня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, яка обґрунтована наступним.

Прокурором всупереч вимогам п.1 ч. 3 ст. 199 КПК України не доведено наявність жодного ризику.

Суд першої інстанції, не надавши належної правової оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності ризиків, зазначених прокурором, пославшись у своєму рішенні виключно на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при продовженні тримання особи під вартою, що є неприпустимим з точки зору практики ЄСПЛ та порушує принцип змагальності.

Крім того, судом залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, зокрема у виді домашнього арешту, застави.

Адвокат зазначає про ігнорування судом першої інстанції її доводів щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 , а відтак й необґрунтованість підозри.

Просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2023 р., постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, або змінити ухвалу суду першої інстанції в частині визначення обвинуваченому застави.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, мотивуючи свої вимоги відсутністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю у обвинуваченого постійного місця проживання.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свого захисника, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді застави.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала доводам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія, перевіривши оскаржуване рішення, вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Перевіряючи доводи апелянта щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить із наступного.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що наведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є дійсними та триваючими і на даний час вони продовжують існувати та виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, у разі визнання останнього винним, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за ч. 2 ст. 111 КК України поряд із очікуваним покаранням та з урахуванням місця постійного проживання обвинуваченого в м. Бердянськ Запорізької області, яке є тимчасово окупованою територією, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Апеляційна інстанція не може не зважати на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, місце скоєння якого знаходиться на окупованій території та, за умови застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ймовірно може надати змогу знищити докази злочинної діяльності, що свідчить про наявність передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на свідків, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо існування ризику, встановленого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме повторного вчинення кримінального правопорушення, оскільки з огляду на санкцію інкримінованої статті, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі, може продовжити співпрацю з представниками держави агресора.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності доказів існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту з приводу необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає непереконливими.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема домашнього арешту або застави, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість їх застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на заставу або домашній арешт ОСОБА_8 . Не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

Серйозність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні державної зради в умовах введеного в країні воєнного стану, з огляду на перебування обвинуваченого в статусі працівника правоохоронного органу на момент скоєння інкримінованого злочину, підвищує суспільну значущість даної справи, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у вірності прийнятого рішення.

Доводи захисника про необґрунтованість обвинувачення у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі обставин, які підлягають перевірці апеляційною інстанцією на даному етапі.

Також апеляційна інстанція зауважує на вимогах ч.6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого, зокрема ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 31 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4