Справа № 175/3942/22
Провадження № 1-кп/175/211/22
Вирок

Іменем України

05 липня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000826 відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Відповідно до наказу командира НОМЕР_1 окремого мостового батальйону від 12.03.2022 № 14 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_6 призначено на посаду слюсаря майстерні технічного обслуговування копрового взводу 2 мостової роти 19 окремого мостового батальйону (військова частина НОМЕР_2 ) та зараховано до списків особового складу.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, згідно з вимогами ст.ст.9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

За приписом ст.1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну, Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України № 757/2022 від 12 серпня 2022 року з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_7 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат» і перебуваючи на посаді слюсаря майстерні копрового взводу 2 мостової роти 19 окремого мостового батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася у АДРЕСА_2 , без дозволу командирів або начальників, в умовах воєнного стану не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини за наступних обставин.

Так, 19 жовтня 2022 року солдата ОСОБА_6 , з метою проведення медичного огляду щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння, за направленням командира військової частини НОМЕР_2 від 19.10.2022 № 60, направлено до лікувального закладу - Комунального підприємства «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради» (далі КП «ОМПЦЛЗ» ДОР») за адресою: м. Дніпро, вул. Новосільна, 1, звідки після завершення проходження медичного огляду він повинен був повернутися до військової частини НОМЕР_2 та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Однак, 19 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася за вищевказаною адресою (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), з лікувального закладу КП «ОМПЦЛЗ» ДОР», не маючи при цьому поважних причин, і таким чином свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 листопада 2022 року солдат ОСОБА_7 з`явився із зізнанням до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, починаючи з 19 жовтня 2022 року, солдат ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, не маючи поважних причин, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_2 та незаконно перебував за її межами до 30 листопада 2022 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, викладених у обвинувальному акті, він дійсно самовільно залишив лікувальний заклад КП «ОМПЦЛЗ» ДОР», звідки направився додому, де і перебував до 30.11.2022 року, про що не повідомляв командирів військової частини НОМЕР_2 , під командуванням яких не бажав і не бажає проходити військову службу. У вчиненому щиросердно кається і згоден на призначення покарання, запропонованого прокурором.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорюються сторонами.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті від 06.12.2022 року, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та його умисні дії кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

При визначенні виду й міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного ч.5 ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, обставини справи й особу ОСОБА_6 , - раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем служби характеризується негативно, за медичною характеристикою відноситься до першої групи здоров`я, третьої групи фізичної підготовки, за психіатричною допомогою не звертався та в Реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

За приписом ч.1 ст.69 КК України (в редакції Закону № 1576-IX від 29.06.2021) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з наведеного та положень ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням обставин справи та даних про особу ОСОБА_6 , його ставлення до наслідків вчиненого злочину, при наявності декількох пом`якшуючих обставин і при відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим, із застосуванням ст.69 КК України (в редакції Закону № 1576-IX від 29.06.2021), призначити запропоноване прокурором інше, більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч.5 ст.407 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Під час досудового розслідування та у ході судового провадження до ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався.

Витрати на залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися, речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) та, із застосуванням ст.69 КК України (в редакції Закону № 1576-IX від 29.06.2021), піддати кримінальному покаранню у виді арешту строком 2 (два) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1