Справа № 192/1189/23
Провадження № 1-в/192/148/23
Ухвала

Іменем України

17 липня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

початок строку відбування покарання: 18.03.2020,

кінець строку відбування покарання: 18.03.2024,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву підтримав, за змістом його пояснень режим утримання він не порушує, працює, від роботи не відмовляється, хворіє, є ризик захворювання на туберкульоз. Також зазначив, що він має маленьку дитину.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» проти задоволення заяви заперечував, вважає, що засуджений своє виправлення не довів, а тому до нього не доцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення.

Прокурор також проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 18.03.2020, кінець строку відбування покарання: 18.03.2024.

ОСОБА_3 раніше судимий:

22.04.2013 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

19.03.2014 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 296, ст. 71 КК України до 5 років 7 днів позбавлення волі; ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 на підставі ст. 81 КК України звільнений 01.06.2016 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 6 днів;

28.01.2020 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_3 засуджений:

10.09.2020 Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за

за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, та призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

02.12.2020 Жовтневим районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначене шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з випробуванням 2 (два) роки, остаточно визначене покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

27.05.2021 Солонянським районним судом Дніпропетровської області на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, більш суворим покаранням, призначеним вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, остаточно призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На час звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, у судовому засіданні встановлено, що протягом строку відбування покарання засуджений був працевлаштований, на підтвердження суду надані копії договорів, укладених між ОСОБА_3 та ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 21)» від 01.11.2021 № 701 про надання послуги з виготовлення гранули, від 03.01.2022 № 212 про надання послуги з виготовлення гранули, від 01.04.2022 № 272 про надання послуги з виготовлення єгози, від 01.07.2022 № 509 про надання послуги з виготовлення продукції, від 01.03.2023 № 278 про надання послуги з виготовлення продукції, від 01.04.2023 № 296 про надання послуги з виготовлення продукції, від 01.07.2023 № 552 про надання послуги з виготовлення продукції.

Відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_3 . Державою установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)», за час відбування покарання він характеризується посередньо.

Засуджений у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

30.07.2021 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.

25.03.2022 комісією установи відмовлено у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.

16.12.2022 комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано чотири стягнення, які погашені за плином часу, та не було застосовано жодного заохочення.

Суд враховує характеристику засудженого, його посилання на те, що він працевлаштований та не порушує режим утримання.

Суд вважає, що загалом позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце. Однак за вказаних обставин суд не може зробити висновок, що такі зміни є сталі та незворотні та що засуджений виправився.

Суд також звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Суд зазначає, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування поведінки за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Посилання засудженого на стан здоров`я як на підставу умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України суд не приймає, оскільки звільнення від відбування покарання за хворобою врегульовано ст. 84 КК України.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, а тому у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1