Справа № 452/224/18
Провадження № 1-кп/452/96/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001331 від 21 грудня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Самборі Львівської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз 05.12.2017 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, у відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 раніше засуджений за вчинення умисних злочинів проти власності, судимість за які не погашена, знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 20 грудня 2017 року о 02 год. 30 хвил. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в автомобілі таксі ПП «Макс», під керуванням ОСОБА_8 , в якому на передньому сидінні в якості пассажира знаходилася також ОСОБА_9 , рухаючись автодорогою в напрямку із міста Самбора Львівської області в сторону села Береги Самбірського району Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та розуміючи протиправний характер своїх дій, скористався неуважністю вищевказаних осіб, повторно, відкрито викрав у спосіб зняття з шиї та вух потерпілої ОСОБА_4 , яка також знаходилася в цьому автомобілі біля нього на задньому сидінні пасажира, золотий ланцюжок вагою 2,48 г 585 проби вартістю 3432,82 грн. з підвіскою із зображенням «Матері Божої» вагою 2,58 г 585 проби вартістю 3571,24 грн. та дві золоті сережки у вигляді сердець вагою 1,35 г 585 проби вартістю 1868,67 грн., заволодівши майном потерпілої на загальну суму 8872,73грн.

Крім цього, ОСОБА_6 20 грудня 2017 року біля 02 год. 35 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись при в`їзді в с. Бабина Самбірського району Львівської області, покинув разом із потерпілою ОСОБА_4 автомобіль таксі ПП «Макс», під керуванням ОСОБА_8 та відійшов у сторону, де маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, та розуміючи протиправний характер своїх дій, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої та яке виразилось у нанесенні декілька ударів кулаками по обличчю ОСОБА_4 , повторно, відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Ргestigio Wize NХ3» вартістю 1399 грн. із двома стартовими пакетами мобільних операторів «Київстар» вартістю 25,00 грн. та «Vodafone» вартістю 25,00 грн. на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 10,00 грн., який знаходився у правій кишені курточки та грошові кошти в сумі 300,00 грн., які знаходились в задній правій кишені джинсових штанів, чим заволодів майном потерпілої на загальну суму 1759 гривень.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_6 свою винність в інкримінованих йому правопорушеннях визнав частково. Суду показав, що, дійсно, 20 грудня 2017 року він зі свідком ОСОБА_9 перебував у м. Самборі Львівської області, де він програв гроші. На площі в центрі міста приблизно о 2:00 год. побачили раніше невідому йому дівчину, яка попросила запалити. Дівчина перебувала в стані алкогольного спяніння, він запропонував їй випити, вона погодилася, добровільно сіла в таксі і вони всі разом поїхали в с. Береги. Дівчина сиділа з ним на задньому сидінні. В машині громко грала музика. По дорозі дівчина заснула, задзвонив її мобільний телефон, він його витяг з кишені, вимкнув, поклав собі в кишеню. При цьому побачив на ній прикраси: сережки та ланцюжок з підвіскою. Зняв сережки, обережно розірвав ланцюжок, при цьому дівчина прокинулася та почала вимагати віддати ланцюжок. Він її заспокоював, що нічого не брав. Потерпілій стало погано, її знудило. Вона просила зупинити машину. Після зупинки вона вийшла з машини, він пішов за нею, щоб не загубилася. Дівчина побігла, впала, він підбіг до неї, припідняв та почав натирати їй обличчя снігом, бив її долонями по щоках щоб привести до тями. При цьому від автомобіля вони перебували на відстані 20-30 м. Підійшла ОСОБА_9 і увела дівчину, вони сіли в таксі та поїхали до села, а він залишився, оскільки дівчина з ним не хотіла їхати. Потім таксист повернувся по нього і привіз його до хати. ОСОБА_9 накрила на стіл, вони почали випивати, дівчині знову стало погано, її знудило, вона лягла на ліжко. Виникла сварка між дівчиною та ОСОБА_9 . Він декілька разів вдарив дівчину по обличчю та вигнав її з хати. На дворі ще декілька разів її вдарив. Вранці поїхав у м. Самбір та здав у ломбард сережки і ланцюжок щоб забрати раніше заставлений мобільний телефон. Потім приїхали працівники поліції та забрали його у відділок.

Умисел заволодіти майном потерпілої виник у нього в автомобілі. При цьому він розумів, що його дії можуть побачити як потерпіла так і інші особи. Проте викрасти речі у потерпілої не становило жодних складнощів враховуючи, що вона була в стані алкогольного спяніння. Де він викрав гроші у потерпілої він точно не памятає може в автомобілі, може вдома. Коли потерпіла вийшла з машини він її не бив, одяг не обшукував. Ніяких насильницьких дій ні в машині, ні біля неї він відносно потерпілої не вчиняв, не згоден з кваліфікацією своїх дій за ч. 2 ст. 187 КК України.

Пред`явлений потерпілою цивільний позов визнав повністю, при цьому показав, що добровільно відшкодував потерпілій 9000,00 грн.

Просив вибачення у потерпілої, та просив суд суворо його не карати.

Суд розцінює такі показання, як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, та вважає, що його вина у вчиненні інкримінованих злочинів за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 19 грудня 2017 року вона працювала, де випила орієнтовно сто грам горілки. 20 грудня 2017 року між першою і другою годиною ночі, оскільки вона почувалася зле, вона вирішила піти в центр міста до аптеки, де побачила жінку, яка лежала на землі та чоловіка, який над нею нахилився.

Це були свідок ОСОБА_10 і обвинувачений ОСОБА_6 . Вона підійшла до них щоб допомогти. Отямилася вона вже в автомобілі, в момент як обвинувачений зірвав з неї ланцюжок і сережки. Вона почала просити щоб він їх повернув, щоб зупинили автомобіль, проте ніхто не реагував. Вона сиділа ззаду за водієм. Дзвінок свого мобільного телефону в машині вона не чула. В машині громко грала музика. Коли її знудило, машину зупинили, вона вийшла з машини та почала тікати, впала. Її наздогнав ОСОБА_6 , за шию припідняв, вдарив по обличчю. Мобільний телефон він міг витягнути як в машині, так і на дорозі, вона вже того не пригадує. Гроші витягнув з задньої кишені штанів на вулиці. Про викрадене майно вона повідомляла ОСОБА_10 та її заспокоювала, що він (обвинувачений) все поверне. Далі вона пригадує смутно, як опинилася в будинку ОСОБА_11 , як ОСОБА_6 чіплявся до неї, наносив удари по обличчі, по голові, потім вивів її на вулицю та ще ударив в обличчя та пішов у дім, а вона пішла по дорозі. Заяву вона писала в лікарні, в той час перебувала в стані стрессу.

З моменту подій сплинуло п`ять років, вона вже не всі події пригадує. При цьому пояснила, що за її участі проводився слідчий експеримент де вона надавала пояснення, вона підтверджує всі обставини, викладені в ньому.

Підтримала пред`явлений нею цивільний позов. Просить задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Щодо призначення обвинуваченому покарання покладалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що потерпіла є його дочкою і колишня дружина його телефоном повідомила, що вона не виходить на зв`язок. Потім він приїхав до доньки та побачив, що її побито: очі, губи. Жінка відвезла її до лікарні. Стосовно викрадених у дочки золотих виробів, то він викупив їх у ломбарді орієнтовно за 3800,00 грн. Щодо деталей події побиття чи викрадення, то він цього в дочки не питав, щоб зайвий раз її не травмувати, бо всі вони хочуть забути про ті події.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що працює водієм таксі та 20 грудня 2017 року після другої години ночі він узяв трьох замовників у центрі міста Самбора та поїхав у село Береги, усі троє вони були в стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла та обвинувачений сиділи позаду. Про що вони розмовляли він не чув, слідкував за дорогою. В машині грала музика. Щоб потерпіла казала, що у неї викрадені речі та телефон він не чув. Він зупинив автомобіль перед селом Бабина, бо потерпілу знудило. Вона вийшла з машини, ОСОБА_6 також виходив з машини, вони відійшли від машини на відстань 200-300 м. На вулиці було темно і він нічого не бачив. Орієнтовно через хвилин 15 повернулася дівчина та інша жінка, він їх відвіз в село. За допомогою до нього потерпіла не зверталася. З моменту подій сплинуло п`ять років, тому він вже погано все пригадує.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що напередодні 20 рудня 2017 року вона із ОСОБА_6 святкували занесення до органів реєстрації шлюбу їх спільної заяви, були в центрі міста Самбора до них підійшла потерпіла ОСОБА_4 і попросила запалити. ОСОБА_6 запропонував потерпілій поїхати з ними, відсвяткувати, хоча це свідку не сподобалося. Разом вони поїхали у село Береги до неї додому. Перед селом Бабина була зупинка, бо потерпілій стало погано та її знудило. ОСОБА_6 вийшов із нею на вулицю, а ОСОБА_10 залишилась в автомобілі таксі. Що там відбувалося вона фізично не могла бачити та чути. Потім вона вийшла і забрала потерпілу до автомашини; тоді вони поїхали додому, а обвинувачений залишився на автодорозі, але прибув через невеликий час. Ніяких слідів побиття на обличчі дівчини вона не бачила. Про викрадення речей їй потерпіла нічого не говорила. ОСОБА_6 , перебуваючи у слідчому ізоляторі, дзвонив їй і просив сказати правду, тому вона звукозапис телефонної розмови з ним принесла слідчому, щоб довести, що не давала тих показів.

Слідчих еспериментів за її участі проводили два. Той протокол, що міститься в матеріалах справи містить неправдиві свідчення, хоча вона його і підписала. Також вона не підтверджує свідчення, які вона надавала при її допиті слідчому, оскільки слідчий чинив на неї психологічний тиск, дві години вона очікувала в коридорі поліції коли її будуть допитувати, це її пригнічувало, оскільки вдома залишився малолітній син.

При цьому свідок показала, що зі скаргами, заявами на дії слідчого вона нікуди не зверталася ні під час досудового розслідування ні за час, поки триває судовий розгляд цієї справи. Шлюб з ОСОБА_6 вони не уклали, зараз стосунки не підтримують.

Експерт ОСОБА_13 суду пояснив, що проводив судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_4 , про що склав відповідний висновок. Потерпілу він оглядав після випискі її з лікарні 28 грудня 2017 року. Тілесні ушкодження які розташовані на виступаючих частинах людського тіла, а сааме на колінних суглобах є характерним для падіння. Пошкодження, що були на ногах є від падіння. Розтягнення зв`язок було не від удару, а від підвертання ноги, коли потерпіла бігла і падала. А от синці в обох орбітальних ділянках і крововиливи в білкові оболонки очей були від ударів кулаками, які проникали в орбітальну ділянку. Однозначно удар в білкові оболонки був здійснений рукою затиснутою в кулак. Виступаючі частини кулака можуть проникати в орбітальну ділянку, від падіння такі ушкодження утворитися не можуть. В потерпілої обидва ока були травмовані, вважає, що були удари з обох сторін, по 3-4 удари в кожне око. Навіть через вісім днів після спричинення їй тілесних ушкоджень синці були фіолетового кольору, що свідчить що удари наносилися з великою силою. Від натирання обличчя снігом такі пошкодження виникнути не могли. Ознаки подразнення тіла (почервоніння, припухлість) при сильному ударі були би видні зразу. Потерпіла контактувала з травмуючою поверхнею не меньше 10 разів.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що здійснював досудове розслідування у данному кримінальному провадженні, проводив відповідні слідчі дії. З потерпілою ОСОБА_4 проводився слідчий експеримент. Все, що повідомила потерпіла відображено в протоколі, вона його підписала без зауважень. Зі свідком ОСОБА_10 також проводився слідчий експеримент, він проводився один раз, зафіксований відповідним протоколом, проводилася відеозйомка, за участю понятих. ОСОБА_10 жодних зауважень не висловлювала. Також проводився допит свідка ОСОБА_10 при якому вона повідомила про всі обставини вчинення данного кримінального правопорушення. При цьому вона надавала пояснення, що ОСОБА_6 в автомобілі зірвав з потерпілої ланцюг та сережки. При в`їзді до с. Бабина машина зупинилася, бо дівчині стало погано, вона вийшла та почала тікати, ОСОБА_6 викрав у неї гроші. Ніякого тиску на свідка не чинив. Зі скаргами, заявами на нього ніхто з учасників провадження не звертався. Сама ОСОБА_10 надала звукозапис телефонної розмови з ОСОБА_6 , де він вимагає щоб вона змінити покази. Тому вважає вона і змінила зараз покази. Потерпіла ОСОБА_4 наголошувала на тому, що свідок ОСОБА_10 їй допомогла (забрала від ОСОБА_6 , переодягла), тому жодних підстав висувати данному свідку обвинуваченння у слідства не було.

Також вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів, наданих стороною обвинувачення.

Так, 20 грудня 2017 року о 15:16 год. до Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області надійшло повідомлення про те, що в Самбірську ЦРЛ з діагнозом струс головного мозку 20 грудня 2017 року о 15:14 год. поступила ОСОБА_4 (том 1 а.с. 54).

Фактичними даними, що містяться в заяві потерпілої ОСОБА_4 від 20 грудня 2017 року, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, в якій вона просить прийняти міри до невідомих осіб, які 20.12.2017 року біля 3 години в центрі міста Самбора відкрито викрали в неї дві золоті сережки, ланцюжок з медальйоном, мобільний телефон та гроші в сумі 300 гривень (т. 1 а. с. 55).

Суд вважає, що дані зазначені в заяві щодо відкритого викрадення майна співвідносяться з показаннями потерпілої, які вона надала в судовому засіданні. Щодо не вказівки в заяві про спричинення тілесних ушкоджень, як пояснила потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні дану заяву вона писала, перебуваючи в лікарні, коли почувалася дуже недобре, тому не зазначила про нанесені їй тілесні ушкодження та не в повному обсязі зазначила про місце вчинення щодо неї злочинів, що суд вважає цілком вірогідним.

Згідно висновку експерта №301/17 від 11.01.2018 року при проведенні судово-медичної експертизи та вивченні медичних документів ОСОБА_4 , 1999 року народження, виявлено струс головного мозку, синці в обох орбітальних ділянках, крововиливи в білкові оболонки обох очей, садна обличчя, розтягнення зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу, синець на підборідді справа, синець на передній поверхні правого плеча, садно на передній поверхні правого колінного суглобу, синець на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, синець в середній третині, садно та синець на передній поверхні лівого колінного суглобу, які утворилися від дії твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові, по давності утворення можуть відповідати часу 20.12.2017 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Будь-яких ушкоджень характерних для зірвання ланцюжка при проведенні судово-медичної експертизи на тілі не виявлено. Будь яких ушкоджень характерних для спроби зґвалтування при проведенні судово-медичної експертизи не виявлено. Враховуючи механізм утворення ушкоджень на тілі потерпілої, потерпіла контактувала з травмуючою поверхнею не менше десяти разів (т. 1 а. с. 56 58).

При цьому експерту потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що коли вона побігла від таксі до неї підбіг хлопець та наніс удар рукою по лівій щоці. Також, що він наносив їй удари руками в хаті в с. Бабино по обличчю і після того, як вона втекла з хати (т. 1 а.с.57).

Зазначений висновок у судовому засіданні підтримав судово-медичний експерт ОСОБА_13 .

Суд приймає до уваги як достовірний доказ висновок даної експертизи, оскільки вона проведена компетентним спеціалістом, узгоджується з іншими об`єктивними доказами по справі (показаннями потерпілої, частково показаннями обвинуваченого). При цьому, сторони кримінального провадження з клопотаннями щодо проведення будь-яких експертиз до суду в порядку ст. 332 КПК України не зверталися.

Фактичними даними, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із фототаблицею до нього від 05.01.2018, що складений старшим слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 , в присутності понятих. В ході даної слідчої дії потерпіла ОСОБА_4 заявила, що з чотирьох пред`явлених їй осіб вона по обличчю впізнає чоловіка під номером № 2, на якій зображений ОСОБА_6 , та вказала, що саме ця особа побила її та викрала у неї золоті вироби, мобільний телефон і грошові кошти. (т. 1 а. с. 59 62).

Суд зазначає, що дана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 228, 231 КПК України.

Фактичними даними, встановленими в протоколі проведення слідчого експерименту від 27 січня 2018 року, з фототаблицею до нього, складеного старшим слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 , за участю потерпілої ОСОБА_4 , в присутності понятих, в якому зафіксовано що потерпіла розказала та показала на місці де саме та при яких обставинах відносно неї були вчинені протиправні дії. Потерпіла повідомила, що 20 грудня 2017 року приблизно о 02:00 год. зустріла в центральній частині міста невідомих їй чоловіка та жінку, разом з якими вона сіла в автомобіль та поїхали в сторону с. Бабина Самбірського району. Після чого вона пригадує усе уривками. Пригадує, що вона сиділа на задньому сидінні поруч з чоловіком, який потягнув за золотий ланцюжок, який був у неї на шиї з підвіскою із зображенням «Матері Божої». Вона просила його повернути, він заперечував, що нічого не брав. Після чого їй стало зле в автомобілі і він зупинився. Вийшовши на вулицю вона стала тікати в сторону від автомобіля, підсковзнулася на слизькій дорозі та впала, до неї підбіг невідомий чоловік (як відомо в даний час - ОСОБА_6 ) та став наносити сильні удари по обличчю. Скільки ударів наніс повідомити не може. Після ударів він почав обшукувати її кишені і витягнув із правої кишені курточки мобільний телефон марки «Ргestigio Wize NХ3», а також з задньої кишені штанів викрав грошові кошти в сумі 300,00 грн. В цей момент підійшла дівчина, що була з ним і забрала його, допомогла їй підвестися та посадила в автомобіль і вони поїхали далі, а невідомий залишився на дорозі. В автомобілі вона сказала жінці, що чоловік викрав у неї мобільний телефон та гроші, жінка заспокоювала, що він все поверне.

Приїхали в будинок невідомої жінки в с. Береги Самбірського району, жінка дала їй одяг, щоб вона переодягнулася, після чого вона легла на диван. Прокинулася вона вд того, що ОСОБА_6 стягував з неї штани та труси, вона стала кричати та опиратись і він став наносити їй удари по обличчю. Він також був оголений в нижній частині тіла. Вона зрозуміла, що він хоче її згвалтувати. Тоді підбігла жінка, почала його забирати від неї, вона одягнулася та вибігла з будинку. За нею вибіг ОСОБА_6 , вона підсковзнулася і в неї почала боліти нога. Він наздогнав її та наніс декілька ударів по обличчю, потім відпустив.

Потерпіла ОСОБА_4 показала на місце при в`їзді в с. Бабино, де зупинився автомобіль, з якого вона почала тікати; де її наздогнав ОСОБА_6 та став наносити удари та викрав з кишені курточки мобільний; також показала на диван в кімнаті житлового будинку у гр. ОСОБА_15 , де ОСОБА_6 зняв з неї штани та труси (т. 1 а. с. 66 72).

Дані, встановлені в протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілою співвідносяться з тими її показаннями, які вона пригадала та надала в судовому засіданні.

Фактичними даними, встановленими в протоколі проведення слідчого експерименту від 27 січня 2018 року, з відео фіксацією, складеного старшим слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 , за участю свідка ОСОБА_9 , в присутності понятих, в якому зафіксовано як свідок ОСОБА_9 розказала та показала на місці де саме та при яких обставинах ОСОБА_6 вчинив злочин. А саме повідомила, що вони з ОСОБА_6 вночі 20 грудня 2017 року зустріли в центрі м. Самбора раніше не знайому дівчину (потерпілу), яка попросила у ОСОБА_6 запалити. Він запропонував їй випити, на що дівчина погодилася і вони всі разом поїхали в с. Береги. Біля с. Бабина вона почула як дівчина запитала де її ланцюжок. Потім дівчини стало погано, її знудило, автівка зупинилася. Дівчина вийшла з автівки та побігла в сторону м. Самбора. ОСОБА_6 побіг за нею. Коли вона почула крик дівчини. Вона підійшла до них, забрала дівчину до машини та вони поїхали в с. Береги. В будинку вона дала дівчині переодягнутися, бо тій стало знову зле. Слідів побиття, крові вона на дівчині в той момент не бачила. Потім прйшов ОСОБА_6 , який запропонував потерпілій близкість, на яку вона спочатку погодилася, що її обурило, а потім дівчина передумала та ОСОБА_6 почав її бити. Вона його забрала, дівчина одягнулася та вибігла з будинку, ОСОБА_6 пішов за нею. Дівчина казала тільки про зниклий ланцюг. Вранці ОСОБА_6 повідомив, що йому треба до ломбарду.

Свідок ОСОБА_9 показала на місце при в`їзді в с. Бабино, де зупинився автомобіль, з якого вийшла дівчина; де були дівчина та ОСОБА_6 , коли вона до них підійшла, бо дівчина кричала; також показала де ОСОБА_6 на дивані в кімнаті житлового будинку наносив потерпілій удари по обличчю (т. 1 а. с. 63 65, 73).

Даний протокол підписаний свідком ОСОБА_9 без зауважень. Як пояснила свідок зі скаргами на дії слідчого під час досудового розслідування вона не зверталася.

Дані, встановлені в протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком співвідносяться з показаннями потерпілої ОСОБА_4 ; проте вони суперечать показанням свідка ОСОБА_9 , наданими нею в судовому засіданні.

Фактичними даними, заяви від 27.01.2018 року та CDR-диску із звукозаписом телефонної розмови підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 від 22.01.2017 року, де він просить її змінити покази на його користь, а саме, що свідка заставили написати такі покази, що не було жодної дівчини, що він не вчиняв жодного злочину, що золото йому нібито дав «якийсь наркоман», яке він здав в ломбард (т. 1 а. с. 74, 77).

За повідомленням ТВБВ №10013/0215 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» станом на 20.12.2017 року вартість золота проби 999 становить 1384,2 грн. за 1г; згідно товарного чеку від 30.03.2017 року вбачається, що вартість мобільного телефону марки «Ргestigio Wize NХ3» становить 1399 грн., а за повідомленням ПТ «Ломбард Копійка» від 22.12.2017 року відомо, що ОСОБА_6 20.12.2017 року заставляв у філії №5 ПТ «Ломбард Копійка» у м. Самборі наступні речі:

золоті сережки 585 проби вагою 1,35 г, золоту підвіску 585 проби вагою 2,58 г, золотий ланцюжок 585 проби вагою 2,48 г, мобільний телефон «Леново», мобільний телефон «Самсунг» (т. 1 а. с. 78, 79-80, 81).

Учасниками кримінального провадження вартість вказаного майна не заперечується.

Також стороною захисту не заперечується, що саме ОСОБА_6 20 грудня 2017 року заставив у філії №5 ПТ «Ломбард Копійка» у м. Самборі зазначені речі, що також підтверджується протоколом огляду речових доказів від 25.12.2017.

Фактичними даними, що містяться в заяві ОСОБА_12 від 27.12.2017 року, в якій зазначено, що він добровільно видав працівникам поліції золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок, кулон та пару золотих сережок, які були викрадені у його дочки ОСОБА_4 20.12.2017 року і, які він викупив в ломбарді «Копійка» 27.12.2017 року (том 1 а.с.85).

Фактичними даними, що містяться в протоколі огляду цих речових доказів від 27.12.2017 з фототаблицею до нього; розпискою потерпілої ОСОБА_4 від 29.01.2018 про отримання на зберігання цих речей (т. 1 а. с. 85, 86 88, 90).

Зазначені золоті вироби постановою старшого слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 27.12.2017 визнані речовими доказами (том 1 а.с.89).

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному кодексі України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що перебуваючи в автомобілі відкрито викрав шляхом зняття з шиї та вух потерпілої ОСОБА_4 золотий ланцюжок з підвіскою та золоті сережки. Дані обставини підтвердила і потерпіла ОСОБА_4 , як в судовому засіданні, так і в ході проведення з нею слідчого експерименту. Також ці обставини підтвердила і свідок ОСОБА_9 в ході проведення з нею слідчого експерименту.

Ці прикраси обвинувачений ОСОБА_6 в той же день заставив в «Ломбард Копійка», що також стороною захисту не спростовується.

Щодо відкритого викрадення із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_4 мобільного телефону та грошових коштів в сумі 300,00 грн. при в`їзді в с. Бабина, то такі дії обвинуваченого, не зважаючи на невизнання ним вини, також знайшли своє підтврдження в ході судового розгляду. Воні підтверджуються показаннями потерпілої, як в судовому засіданні, так і в ході проведення з нею слідчого експерименту, показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими нею в ході слідчого експерименту від 27 січня 2018 року. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні даного слідчого експерименту, слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи свідка, або слідчий у будь-якій формі примушував її давати показання.

Тому до свідчень свідка ОСОБА_9 , наданими нею в судовому засіданні, суд відноситься критично, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів впливу на неї обвинуваченого ОСОБА_16 , який вимагав від свідка змінити покази на його користь, а саме, що свідка заставили написати такі покази, що не було жодної дівчини, що він не вчиняв жодного злочину, що золото йому нібито дав «якийсь наркоман», яке він здав в ломбард. Суд враховує, що звукозапис телефонної розмови з ОСОБА_6 свідок ОСОБА_9 надала слідчому добровільно, при чому в день проведення з нею слідчого експерименту. Отже суд вважає, що саме на прохання обвинуваченого свідок змінила покази.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому такі дії кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України (кожен епізод).

При цьому суд погоджується з такою кваліфікуючою ознакою як повторність, оскільки як зазначено в примітці до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу. А як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за статтями 185, 187 КК України, судимості не зняті та не погашені.

Разом з цим з приводу кваліфікації органом досудового слідства дій обвинуваченого суд зазначає таке.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 висунуто обвинувачення в тому, що він 20 грудня 2017 року біля 02:30 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в автомобілі таксі ПП «Макс», під керуванням ОСОБА_8 , в якому також на передньому сидінні пасажира знаходилася ОСОБА_9 , рухаючись в напрямку із м. Самбір Львівської області в сторону с. Береги Самбірського району Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та розуміючи протиправний характер своїх дій, скориставшись неуважністю вищевказаних осіб, повторно, відкрито викрав шляхом зняття з шиї та вух, у потерпілої ОСОБА_4 , яка знаходилася в автомобілі біля нього на задньому сидінні пасажира, золотий ланцюжок вагою 2,48 г 585 проби вартістю 3432 гривні 82 копійки, із підвіскою із зображенням «Матері Божої» вагою 2,58 г 585 проби вартістю 3571 гривня 24 копійки та дві золоті сережки у вигляді сердець вагою 1,35 г 585 проби вартістю 1868 гривень 67 копійок, чим заволодів майном потерпілої на загальну суму 8872 гривні 73 копійки.

Крім цього, ОСОБА_6 20 грудня 2017 року біля 02:35 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись при в`їзді в с. Бабина Самбірського району Львівської області, покинув разом із потерпілою ОСОБА_4 автомобіль таксі ПП «Макс», під керуванням ОСОБА_8 та відійшов у сторону де маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, будучи раніше судимим за розбій із застосуванням насильства яке є небезпечним для життя і здоров`я особи яка зазнала нападу, наніс потерпілій удари кулаками по обличчі, спричинивши їй згідно висновку судово-медичної експертизи струс головного мозку, синці в обох орбітальних ділянках, крововиливи в білкові оболонки обох очей, садна обличчя, синець на підборідді справа, синець на передпліччі поверхні правого плеча, синець на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, синець в середній третині, які утворились від дії твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та відкрито викрав її мобільний телефон марки «Ргestigio Wize NХ3» вартістю 1399 грн. із двома стартовими пакетами мобільних операторів «Київстар» вартістю 25 гривень та «Vodafone» вартістю 25 грн. на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 10 гривень, який знаходився у правій кишені курточки та грошові кошти в сумі 300 грн. які знаходились в задній правій кишені джинсових штанів, чим заволодів майном потерпілої на загальну суму 1759 гривень.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_4 поступила у травматологічне відділення КЗ Самбірська ЦРЛ.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (Постанова ВС від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року роз`яснено, що грабіж це викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання (Постанова ВС від 28 січня 2021 року у справі № 727/950/20).

Вчинення грабежу можливе у формі: відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування; відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування.

У більшості випадків грабежу метою застосування насильства є вилучення майна. У цьому випадку застосування насильства передує вилученню майна.

Застосування в процесі відкритого викрадення насильства істотним чином змінює правову сутність грабежу: оскільки за таких обставин обов`язковим додатковим об`єктом злочину виступає особа потерпілого, до якої було застосовано насильство (її психічна і фізична недоторканість).

Як встановлено судом обвинувачений і потерпіла раніше не знали один одного, проте 20 грудня 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 в автівці, яка рухалася в сторону с. Береги, відкрито викрав з шиї та вух, у потерпілої ОСОБА_4 : золотий ланцюжок із підвіскою із зображенням «Матері Божої» та дві золоті сережки у вигляді сердець. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 при в`їзді в с. Бабина на дорозі, застосувавши насильство до потерпілої ОСОБА_17 , шляхом нанесення ударів по обличчю, відкрито викрав її мобільний телефон марки «Ргestigio Wize NХ3» та грошові кошти в сумі 300 грн. Такі дії обвинуваченого потерпіла ОСОБА_17 сприйняла як відкрите викрадення її майна, про що свідчить її заява в поліцію.

Розбій відноситься до найнебезпечніших майнових злочинів, адже склад злочину, передбаченого ст. 187 КК України посягає на два об`єкти: майно потерпілого та його здоров`я.

Виходячи із об`єктивної сторони вказаного злочину розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Виходячи зі статті 187 КК України, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа повинна усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні (Постанова ВС від 28.04.2021 року у справі № 552/5608/18).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечним для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Таким чином, відмінність грабежу від розбою полягає передусім в моменті закінчення злочину, способі вчинення злочину та в характері й ступені насильства. Спосіб вчинення грабежу носить відкритий характер, а спосіб вчинення розбою полягає в нападі (як відкритому, так і прихованому). Насильство (як фізичне, так і психічне), яке може бути застосоване під час грабежу, не повинно бути небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, в той час, як при розбої застосовується насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. При цьому, оцінка небезпечності насильства, яке виявляється в погрозі, а звідси й розмежування грабежу і розбою, повинна проводитися не стільки на суб`єктивному сприйнятті небезпечності потерпілим, скільки на об`єктивних критеріях і з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства.

Як встановлено судом, згідно висновку експерта №301/17 від 11.01.2018 року ОСОБА_4 заподіяні наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, синці в обох орбітальних ділянках, крововиливи в білкові оболонки обох очей, садна обличчя, розтягнення зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу, синець на підборідді справа, синець на передній поверхні правого плеча, садно на передній поверхні правого колінного суглобу, синець на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, синець в середній третині, садно та синець на передній поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючи механізм утворення ушкоджень на тілі потерпілої, потерпіла контактувала з травмуючою поверхнею не менше десяти разів.

Допитаний судом у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 , пояснив, що тілесні ушкодження які розташовані на виступаючих частинах людського тіла, а саме на колінних суглобах є характерним для падіння, розтягнення зв`язок було не від удару, а від підвертання ноги, коли потерпіла бігла і падала. А от синці в обох орбітальних ділянках і крововиливи в білкові оболонки очей були від ударів кулаками, які проникали в орбітальну ділянку. Навіть через вісім днів після спричинення їй тілесних ушкоджень синці були фіолетового кольору, що свідчить що удари наносилися з великою силою. Ознаки подразнення тіла (почервоніння, припухлість) при сильному ударі були би видні зразу.

Проте, ані свідок ОСОБА_9 , ані свідок ОСОБА_8 не показали суду, що коли потерпіла повернулася до машини, на її обличчі були ознаки подразнення, про які казав експерт. Свідок ОСОБА_9 при проведення слідчого експерименту від 27 січня 2018 року також зазначала, що слідів побиття, крові вона на дівчині в той момент не бачила.

Отже, вищезазначений досліджений судом доказ та пояснення експерта ОСОБА_13 не дають підстави суду зробити висновок про те, що тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта №301/17 від 11.01.2018 року спричинені потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 саме при в`їзді в с. Бабина Самбірського району Львівської області, коли вона вийшла з машини.

Сама потерпіла ОСОБА_4 повідомила, експерту, що коли вона побігла від таксі до неї підбіг хлопець та наніс удар рукою по лівій щоці. Також, що він наносив їй удари руками в хаті в с. Бабина по обличчю і після того, як вона втекла з хати.

Нанесення ударів ОСОБА_6 потерпілій в хаті підтвердила і свідок ОСОБА_9 .

Отже як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 на грунті виниклих неприязних відносин умисно наносив удари потерпілій, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке в силу ч. 1 ст. 477 КПК України відноситься до категорії справ приватного обвинувачення і кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Сама потерпіла ОСОБА_4 із заявою в органи поліції в силу ч. 4 ст. 26 КПК України з цього приводу не зверталася.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції.

На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає … аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин, Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій (ч.2 ст. 93 КПК України).

Суд розглядає кримінальне провадження на засадах змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення суду не надано достатніх, достовірних та допустимих, поза розумним сумнівом, доказів в підтвердження того, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Питання зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення врегульоване ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к вказала, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьоїстатті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин. Таким чином, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження.

Оскільки у судовому засіданні, за результатом дослідження доказів у їх сукупності, не знайшло свого підтвердження висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, а тому суд користуючись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 337 КПК України, вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію цих дій обвинуваченого з ч. 2 ст.187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, як повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 66 КК України є добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України є вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника щодо наявності такої пом`якшуючої обставини як щире каяття суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно послідовної практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (Постанові ВС від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19).

Особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом.

Обвинувачений частково визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наполегливо притримуючись своєї версії подій. Обвинувачений висловлював жаль лише з приводу відкритого викрадення майна у потерпілої, при цьому категорично заперечував застосування до потерпілої насильства. З цього суд робить висновок, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття. А тому судом не було встановлено цієї обставини, що пом`якшує покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 , судом встановлено, що йому 41 рік (на момент вчинення злочинів було 36 років), на наркологічному та психіатричному лікарських обліках не перебуває (том 1 а.с. 95-96), суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, не одружений, за місцем проживання характеризується як особа скарги та зауваження на поведінку якої не надходили (том 1 а.с.94); раніше неодноразово судимий за злочини проти власності (том 1 а.с. 97, 99-107), останній раз 05.12.2017 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, у відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки (том 1 а.с.109-110), тобто вчинив дані злочини в період відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , вчинене кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання за ч. 2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції статті.

Відповідно до приписів ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Разом з тим, суд враховує, що злочини були вчинені 20 грудня 2017 року, тобто понад 5 років тому, отже з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії (Постанова ВП ВС від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Крім цього ОСОБА_6 вчинив злочин під час відбуття покарання з встановленим іспитовим строком, оскільки згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання на 2 (два) роки, відтак покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України у спосіб часткового приєднання призначеного покарання.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання (Постанова Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 320/5924/16-к).

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року до підозрюваного ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді з 22 грудня 2017 року по 19 лютого 2018 року (том 1 а.с. 28-29), який неодноразово продовжувався ухвалами суду (том 1 а.с. 38-39, 200, 222-223, 240, 250, 269, том 2 а.с.9, 23, 36, 138, 155, 185).

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року (скасованим ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року) ОСОБА_6 було звільнено з під варти; обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (том 2 а.с.197-202).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2022 року у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено (том 3 а.с.19-22).

Згідно статті 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження обчислюється з 22 грудня 2017 року по 21 лютого 2022 року, отже становить 1523 дні і підлягає зарахуванню у строк покарання згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України.

Потерпіла ОСОБА_4 до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 8 219 (вісім тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. та моральної шкоди в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн., завданої кримінальними правопорушеннями, посилаючись на те, що ОСОБА_6 спричинив їй матеріальну шкоду, яка полягає у відшкодуванні вартості витрачених нею коштів на повернення з ломбарду викрадених речей, а саме виробів із золота; витрат на лікування, внаслідок спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень, та поїздки під час лікування. Моральну шкоду обґрунтовує душевними стражданнями, що їх пережила у зв`язку із самим фактом зухвалого нападу на неї; заподіянні обвинуваченим їй тілесних ушкоджень побоїв на обличчі, що спричинили їй великі незручності та дискомфорт у спілкуванні з однолітками та сильні моральні страждання (том 1 а.с.46-48).

Потерпіла та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, при цьому представник відмовився від частини позовних вимог, а саме просив не стягувати з обвинуваченого майному шкоду, оскільки обвинувачений добровільно виплатив потерпілій 9000,00 грн., в рахунок такої.

Обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі. При цьому надав суду відповідні докази сплати 9000,00 грн. в рахунок виплати матеріальної шкоди.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд зазначає наступне.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.1) ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи, що обвинуваченим під час розгляду справи відшкодовано потерпілій спричинену матеріальну шкоду у розмірі 9000,00 грн., та представник потерпілої заявив про відмову від позову в цій частині, суд таку відмову приймає.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, враховує моральні страждання потерпілого, що мали місце через заподіяні йому унаслідок кримінального правопорушення тілесних ушкоджень, враховуючи обґрунтування, які викладені у цивільному позові, термін лікування та реабілітації, а також перенесений потерпілою фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді лікування потерпілої, порушення звичних життєвих зв`язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткові зусилля до нормалізації свого життя.

Враховуючи викладене, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Оскільки в ході вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 187/291/17), позивачку звільнено від сплати судового збору згідно зі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати за цивільним позовом відностяться за рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, необхідності у його застосуванні у даному судовому провадженні не вбачається.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, після набрання вироком законної сили, необхідно вирішити таким чином: CD-R диск із звукозаписом телефонної розмови підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 від 22.12.2017 року та DVD-R диск із відеозаписом з ломбарду «Копійка» від 20.12.2017 року - залишити в матеріалах кримінального провадження; ланцюжок із металу жовтого кольору схожого на золото загальною довжиною разом із замком 56 см, який розірваний в районі замка та маркування «8ЛКУ» та вибитою пробою «585», підвіску з металу жовтого кольору схожого на золото зображенням «Матері Божої із Ісусом Христом» розміром 2х1 см у верхній частині якого знаходиться кільце для кріплення на ланцюжок, на кінці якого знаходиться маркування «7К10 К» та вибита проба «585» та пару сережок із металу жовтого кольору схожого на золото у вигляді сердечка, у нижній частині яких знаходиться замок у вигляді защіпки та маркування «55 ОЛЛ» та вибитою пробою «585» - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 100, 124, 175, 366-368, 370, 373 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2017 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання, тобто з 22 грудня 2017 року.

Зарахувати в строк покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження, а саме з 22 грудня 2017 року по 21 лютого 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 таким, що відбув призначене за даним вироком покарання.

Запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази: CD-R диск із звукозаписом телефонної розмови підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 від 22.12.2017 року та DVD-R диск із відеозаписом з ломбарду «Копійка» від 20.12.2017 року - залишити в матеріалах кримінального провадження; ланцюжок із металу жовтого кольору схожого на золото загальною довжиною разом із замком 56 см, який розірваний в районі замка, підвіску з металу жовтого кольору схожого на золото зображенням «Матері Божої із Ісусом Христом» розміром 2х1 см у верхній частині якого знаходиться кільце для кріплення на ланцюжок та пару сережок із металу жовтого кольору схожого на золото у вигляді сердечка - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуюча суддя