Справа № 643/6132/23
Провадження № 1-кс/643/860/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню за №0003426 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Буди, Харківського району, Харківської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріли кримінального провадження, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003426 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 1972 року народження, 01.07.2020 в період часу з 23:05 до 23:31 год., перебуваючи у приміщенні кафе «Аніс» розташованому за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників 92- В, разом зі своїм сином ОСОБА_8 , 1993 р.н., в якому останні працювали поваром та офіціантом на підставі трудового договору, діючи за попередньою змовою та в групі між собою, за заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, і реалізуючи його, з корисливих мотивів, розуміючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, заздалегідь розподіливши ролі, в ході виконання яких, ОСОБА_7 знаходячись на кухні вказаного кафе, підійшла до кухонного столу, та запакувала у полімерний пакет блакитного кольору кухонний прилад - ваги кухонні ТМ «Кенвуд» срібного кольору, належні їх роботодавцю ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -1916,00 грн., після чого відставила їх в упакованому вигляді на окремий стіл. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні кухні вказаного кафе, підійшла до кухонного столу, та почала пакувати в полімерні пакети чорного кольору кухонний електроприлад - слайсер ТМ «Mirra»250 CE Teflon, належних їх роботодавцю ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -14 000,00 грн., після чого відставила його в упакованому вигляді на окремий стіл. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні кухні вказаного кафе, зняла з полиці та упакувала в полімерні пакети чорного кольору кухонний електроприлад мікрохвильову піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного кольору, належну їх роботодавцю ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -4000,00 грн., після чого відставила її в упакованому вигляді на окремий стіл.

ОСОБА_8 в свою чергу, знаходився разом із ОСОБА_7 у приміщенні вказаної кухні, та дочекавшись коли остання упакувала вказану побутову техніку, з метою таємного виносу з приміщення кафе, підтримуючи протиправні дії ОСОБА_7 та продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, почав виносити з приміщення кафе «Аніс» побутову техніку в упакованому ОСОБА_7 вигляді, а саме: кухонний прилад - ваги кухонні ТМ «Кенвуд» срібного кольору, вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -1916,00 грн., кухонний електроприлад - слайсер ТМ «Mirra» 250 CE Teflon, вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -14 000,00 грн., кухонний електроприлад мікрохвильову піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного кольору, вартістю згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 -4000,00 грн. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, не бажаючи бути застигнутими, швидко покинули місце вчинення злочину, разом із викраденою побутовою технікою, та зникли у невідомому напрямку, таким чином з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим довели свій злочинний умисел до кінця та обернули викрадене на власну користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду згідно висновку експерта №238 від 13.07.2020 на загальну суму 19 916 грн. 00 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою, групою осіб.

25.10.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Слідчий в клопотанні, посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину проти власності, вказав, що у органу досудового розслідування є підстави вважати, що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 2, 3 ст.177 КПК України спроби:

- підозрювана ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки остання відразу після вчинення вказаного кримінального правопорушення з місця вчинення зникла, та встановити її місцезнаходження тривалий час було неможливо, бо вона покинула місце реєстрації та фактичного проживання.

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі не встановлено місце знаходження речових доказів (майна викраденого у потерпілого).

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваної, останній буде відомо місце мешкання важливих свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваної ОСОБА_7 , не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та з метою запобігання переліченим ризикам слідчий просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб із визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та просив обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрювана ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що підозра обґрунтована, вину визнала, щиро каялася. Вказала, що викрадене майно повернула, залишилося відшкодувати 1900 гривень, від слідства не переховувалася, про те, що її викликають відомо не було. Під час війни з 28.03.2022 по 13.03.2023 перебувала у Польщі. При проходженні контрольного пункту на кордоні, питань до неї з боку прикордонної служби не було. Проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт, оскільки працює в магазині продавцем з 08.00 год до 20.00 год.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію своєї підзахисної, вказав, що ризики, наведені у клопотанні не обґрунтовані, вона не отримувала жодних повідомлень про виклик до слідчого, коли їй стало відомо про те, що вона перебуває у розшуку, самостійно сьогодні прийшла до суду. ОСОБА_7 працює, у зв`язку з чим, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію своєї підзахисної та адвоката ОСОБА_5 . Вказав, що наміру переховуватися від слідства у ОСОБА_7 не було, остання неодноразово перетинала кордон України, зареєстрована як ВПО, відшкодовує шкоду потерпілому та в подальшому планує повернути повну суму завданих збитків, про що відомо стороні обвинувачення. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою реєстрації її як ВПО.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження, встановив наступне.

25.10.2021 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова Берестовою ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

25.10.2021 винесено постанову про зупинення досудового розслідування та розшук підозрюваної ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом ОМП від 14.07.2020; поясненням свідка ОСОБА_13 ; протоколом огляду речей від 27.07.2020 тощо.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_7 , слідчому судді не надано.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення №14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: продовжити переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваної ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрювана може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрювана добровільно частково відшкодувала шкоду потерпілому, частково повернула викрадене майно тощо.

Водночас, ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, на думку слідчого судді є лише припущенням, оскільки жодним належним та допустимим доказом прокурором в судовому засіданні не доведені. При цьому, стороною захисту надано докази того, що ОСОБА_7 не переховувався від слідства та суду, а навпаки офіційно зареєстрована як ВПО, неодноразово перетинала кордон України, що свідчить про відсутність наміру останньої ухилятися від слідства.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваної, її процесуальну поведінку, стан здоров`я.

Так, підозрювана ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за адресою реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 , раніше не судима, працює.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України. Справа №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 «Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).»

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваної ОСОБА_7 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право підозрюваної на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст. 177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваної слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі «Мамедова проти росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.1, 2 ст.181 КПК України).

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваної ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003426 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк два місяці та покласти на неї такі обов`язки:

- у період часу з 21:00 до 07:00 години ранку не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- прибувати до слідчого Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області, прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова чи до Московського районного суду м. Харкова за першою вимогою;

- не відлучатися з Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити підозрюваній, що, відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення, але не більше строку досудового розслідування і може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1