Справа № 546/53/18
Провадження № 1-кп/545/6/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000289 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Утішків Буського району Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Обвинувачена ОСОБА_6 , близько 16:00 год ІНФОРМАЦІЯ_3, рухаючись у напрямку м. Харків по закритій та огородженій території, що відокремлена від проїзної частини дорожніми знаками 3.1 «Рух заборонено», автодороги М03 «Київ-Харків-Довжанський», яка є майданчиком, де виконуються будівельні роботи, виїзд з якого можливо розглядати як виїзд з прилеглої території на проїзну частину, навпроти повороту до с. Демидівка Решетилівського району Полтавської області, керуючи технічно справним та належним відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортною засобу Представництву «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.» автомобілем марки «MITSUBISHI L 200" д.н.з. НОМЕР_1 , в районі 311 км. + 630 м вказаної автодороги, виїхала на діючу проїзну частину автодороги в напрямку с. Демидівка, де, у порушення вимог дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» та невиконання вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу водію автомобіля марки «АUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , який рухався в напрямку від с. Демидівка до автодороги «Київ- Харків-Довжанський» та скоїла зіткнення із ним. Внаслідок дорожньо-транспортньої пригоди ОСОБА_7 , згідно з висновком судово- медичної експертизи № 767 від 30.07.2014, отримав тілесні ушкодження: множинні двохсторонні переломи ребер по декільком анатомічним лініям з масивними крововиливами в м`які тканини в місцях переломів; лівосторонній гемоторакс (наявність в лівій плевральній порожнині до 600 мл рідкої крові т її згортків); крововиливи у вушок серця; масивні прикореневі крововиливи обох легень; крововиливи під капсули обох нирок; багатоскалковий перелом лонної кістки; багатоскалковий перелом лівої плечової кістки та лівого гомілково- ступеневого суглобу з крововиливами в місцях переломів; забійна рана голови, садна кінцівок. Всі вище перелічені тілесні ушкодження є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, які діяли з достатньою для утворення ушкоджень силою, якими найбільш вірогідно могли бути виступаючі частини салону автотранспортного засобу, та могли утворитися у водія в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.07.14, стосовно до живої особи, згідно з «правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки та знаходяться з нею в прямому причинному зв`язку.

Причиною смерті ОСОБА_7 стала закрита травма грудної клітини з множинними переломами ребер, що за своїм перебігом ускладнилася шоком - крововтрата, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Згідно з висновком комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, дорожньо-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №11536/11537/3131/3232 від 17.03.2017, та повторної комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, дорожьо-технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису №7502/17-52/7503/17-35/20594/17-52/20595/17-42/19/12-1/71-СН/17 від 30.11.2017, у діях водія автомобіля «MITSUBISHI L 200» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 маються порушення вимог п. 10.2 та п. 3.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

10.2 Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

п.3.1 Розділу 33 «Рух заборонено». Забороняється рух усіх транспортних засобів у випадках, коли:

початок пішохідної зони позначено знаком 5.33;

дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому випадку обов`язково додатково встановлюєтьсязнак 3.43.

Порушення вимог п. 10.2 та п 3.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , знаходилося у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків і остання мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили їй виконати вимоги зазначених вище Правил.

Кваліфікація дій обвинуваченої судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачена вину не визнала повністю та пояснила, що близько 16:00 год ІНФОРМАЦІЯ_3 керувала службовим автомобілем марки «MITSUBISHI L 200". Як пасажир в автомобілі знаходився ОСОБА_9 . У службових справах вони їхали у напрямку с. Супрунівка по закритій території, де проводилися дорожні роботи, рухалися зі швидкістю близько 80-90 км/год. При наближенні до перехрестя побачила автомобіль «АUDI», який рухався по другорядній дорозі та знижував швидкість. Видимість була погана, оскільки обмежувалась деревами, які закінчувались практично перед перехрестям. Будучи впевненою у тому, що на дорогах такої категорії завжди встановлюється знак «Дати дорогу» вважала, що водій «АUDI» зупиниться, щоб її пропустити. Ніяких знаків, які б зобов`язували її дати дорогу автомобілю «АUDI», на цій ділянці не було. Вона бачила, що автомобіль «АUDI» дещо пригальмував, але коли вона наблизилася, зрозуміла, що він дивиться у протилежний бік і не бачить її, проте зупинитися вже не встигла і відбулося зіткнення. Жалкує з приводу загибелі потерпілого. Цивільний позов не визнала, оскільки відшкодувала і потерпілі надали розписку про те, що не мають до неї претензій.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченою, її вина в інкримінованому злочині повністю доводиться показаннями потерпілих, свідків та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що у дорожньо-транспортній пригоді з вини ОСОБА_6 загинув її син - ОСОБА_7 . Про подію дізналася від ОСОБА_11 (брат чоловіка), який приїхав до них додому та повідомив, що син попав у ДТП. Вони поїхали до лікарні, там була також і ОСОБА_6 , яка повідомила, що винна у ДТП вона. У зв`язку зі смертю сина вона відчувала сильні душевні страждання та переживання, різко погіршилось здоров`я. Її чоловік - потерпілий ОСОБА_12 - за станом здоров`я не може прибути в судове засідання, оскільки через смерть сина різко погіршився стан його здоров`я. Постійно лікується. Обвинувачена не відшкодувала ні матеріальної, ні моральної шкоди. Страхове відшкодування не отримувала.

Потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що близько 17 год йому зателефонував його знайомий та повідомив, що брат потрапив у ДТП. Він відразу ж поїхав на місце, там вже була «швидка допомога», яка забрала брата. У брата водійський стаж близько 20 років. Після його смерті у батьків різко погіршилось здоров`я у зв`язку з психологічними стражданнями з цього приводу; окрім того брат також їм допомагав по господарству.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що у липні 2014 року працював у «Тодіні» лаборантом. Одного дня влітку 2014 року у післяобідній час він разом з ОСОБА_6 (яка на тоді працювала у іншій компанії, що займалася ремонтом доріг) рухалися на автомобілі «MITSUBISHI L 200" під керуванням останньої, з метою провести заміри якості покриття. Вони їхали по закритій частині дороги у напрямку м. Полтави зі швидкістю близько 70-80 км/год. У районі с. Демидівка він побачив, як з прилягаючої дороги виїхав автомобіль AUDI і відбулося зіткнення; водій автомобіля AUDI у цей час дивився у бік м. Полтави та рухався зі швидкістю близько 5-10 км/год.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що у липні 2014 року разом з ОСОБА_15 рухалися на автомобілі HYUNDAI ELANTRA з м. Решетилівка до м. Полтава Крайня права смуга була закрита. Він рухався зі швидкістю 90-100 км/год, у цей час його обігнав автомобіль «MITSUBISHI L 200", швидкість якого була близько 130-140 км/год. Згодом у районі с. Демидівка побачив ДТП з участю цього ж автомобіля та автомобіля AUDI: «MITSUBISHI L 200" ударив AUDI у ліву частину автомобіля(водійські двері). Невідомий чоловік витягував з автомобіля водія. За кермом автомобіля була жінка. Погодні умови та видимість дороги у той день були добрі.

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що у близько 15-00 год у п`ятницю ІНФОРМАЦІЯ_3 повертався з Решетилівки до м. Полтави. У районі повороту на с. Демидавка бачив автомобіль «MITSUBISHI L 200" чорного кольору, який рухався по закритій території зі швидкістю близько 120 км/год та випередив його. Приблизно через 500 м він побачив ДТП з участю цього автомобіля та автомобіля AUDI синього кольору.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, працює фельдшером виїзної бригади КМП «Центр екстреної медицини та медицини катастроф м. Полтава» у відділенні м. Решетилівка. У середині липня 2014 року виїхала на виклик на автодорозі Київ-Харків на повороті на с. Демидівку сталася ДТП, одного з потерпілих вона знала - ОСОБА_18 працював таксистом. У нього була політравма, він був при свідомості. Доставили його до Решетилівської ЦРЛ, а згодом привезли другого учасника - жінку, з якою вона раніше не була знайома.

Також вина обвинуваченої повністю підтверджується наведеними нижче доказами:

Так, згідно з рапортом чергового, зареєстрованого 18.07.2014 за №1142 у Решетилівському РВ УМВС України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло повідомлення від чергового фельдшера Решетилівської ЦРЛ ОСОБА_19 про те, що на автодорозі Київ-Харків неподалік с. Кукобівка сталася ДТП за участю 2-х автомобілів: «АUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , та «MITSUBISHI L 200", д.н.з. НОМЕР_1 ,водій «АUDI» ОСОБА_7 помер у Решетилівській ЦРЛ (Т. 1 а.с.95).

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2014 зі схемою та фототаблицею вбачається, що на автодорозі Київ-Харків-Довжанськ, М-03, 311 км+630 м знаходяться автомобілі «АUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , та «MITSUBISHI L 200"із пошкодженнями (Т. 1 а.с.96-106).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.07.2014, проведеного у палаті інтенсивної терапії на ліжку знаходиться труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з численними тілесними ушкодженнями, який надалі направлений на дослідження до Полтавського ОБ СМЕ (Т. 1 а.с.107-109).

Під час слідчого експерименту, зафіксованого у протоколі від 19.08.2014 з зі схемою та фототаблицею, ОСОБА_6 , у присутності свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_20 показала місце розташування автомобілів «АUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , та «MITSUBISHI L 200" безпосередньо перед та під час зіткнення(Т.1 а.с.118-122).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №767 від 30.07.2014, ОСОБА_7 отримав такі тілесні ушкодження: множинні двохсторонні переломи ребер по декільком анатомічним лініям з масивними крововиливами в м`які тканини в місцях переломів; лівосторонній гемоторакс (наявність в лівій плевральній порожнині до 600 мл рідкої крові т її згортків); крововиливи у вушок серця; масивні прикореневі крововиливи обох легень; крововиливи під капсули обох нирок; багатоскалковий перелом лонної кістки; багатоскалковий перелом лівої плечової кістки та лівого гомілково- ступеневого суглобу з крововиливами в місцях переломів; забійна рана голови, садна кінцівок. Всі вище перелічені тілесні ушкодження є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, які діяли з достатньою для утворення ушкоджень силою, якими найбільш вірогідно могли бути виступаючі частини салону автотранспортного засобу, та могли утворитися у водія в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.07.14, стосовно до живої особи, згідно з «правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки та знаходяться з нею в прямому причинному зв`язку(Т. 1 а.с.171-173).

Згідно з висновком експертизи технічного стану автомобіля №81 від 02.03.2014, на момент огляду гальмівна система автомобіля «АUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходилася у працездатному стані(Т.1 а.с.190-194).

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 23.08.2014 за №20, проведеної за зверненням представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 , у даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «MITSUBISHI L 200" ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожного руху України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з даною пригодою(Т. 1 а.с. 205-212).

Відповідно до висновку комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, дорожньо-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №11536/11537/3131/3232 від 17.03.2017, у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «MITSUBISHI L 200» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди(Т. 1 а.с.230-241).

Згідно з висновком повторної комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, дорожьо-технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису №7502/17-52/7503/17-35/20594/17-52/20595/17-42/19/12-1/71-СН/17 від 30.11.2017, у діях водія автомобіля «MITSUBISHI L 200» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 наявні порушення вимог п. 10.2 та дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «MITSUBISHI L 200» ОСОБА_6 , виїжджаючи з закритої території, де проводилися ремонтні роботи не діючу проїзну частину, повинна була дати дорогу водію автомобіля «АUDI» ОСОБА_7 . Порушення вимог п. 10.2 та п. 3.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , знаходилося у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків і остання мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили їй виконати вимоги зазначених вище Правил(Т. 1 а.с.247-260).

Відповідно до висновку комплексної судової дорожньо-технічної експертизи №7535/42552-42553 від 15.12.2022, фактична схема організації дорожнього руху у місці скоєння ДТП забезпечує безпеку дорожнього руху на даній ділянці дороги та відповідає нормативним вимогам безпеки дорожнього руху; невідповідності в організації дорожнього руху у місці скоєння ДТП відсутні(Т.4 а.с.171-175).

Згідно з протоколом огляду предмету від 12.10.2016 та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом з відеореєстратора автомобіля «АUDI 100», що був наданий слідчому потерпілим ОСОБА_7 , на якому зафіксована інформація щодо руху та розташування автомобіля безпосередньо перед та під час зіткнення, а також відеозаписом з місця ДТП, який виготовлений ОСОБА_7 після ДТП, з якого вбачається взаємне розташування автомобілів та пошкодження на них(Т. 2 а.с. 15-17).

Відповідно до медичного висновку від 18.07.2014, у ОСОБА_6 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено(Т. 1 а.с. 110).

Суд вважає вину обвинуваченої повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Суд відхиляє твердження сторони захисту про те, що причиною ДТП стала невідповідність схеми організації дорожнього руху, а саме - відсутність дорожнього знаку на ділянці дороги, по якій рухалася ОСОБА_6 , який би інформував її про те, прилегла територія закінчується і вона виїжджає на діючу проїзну частину, оскільки це питання досліджувалося експертами і будь-яких порушень у цій частині не встановлено, що підтверджується висновком комплексної судової дорожньо-технічної експертизи №7535/42552-42553 від 15.12.2022.

Також суд не бере до уваги висновок судової автотехнічної експертизи від 27.08.2014 за №301(Т. 2 а.с. 177-181), оскільки у ньому не враховані всі об`єктивні дані, що призвело до хибних висновків про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні ДТП.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченої суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винної, її поведінку як до вчинення кримінального правопорушення, так і після цього, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті за цей злочин.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує конкретні обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується виключно позитивно, а також раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання; зважаючи на думку потерпілих, які наполягають на суворому покаранні та позбавленні волі.

Суд не бере до уваги розписку, надану потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 від 08.08.2014(Т. 4 а.с. 88) про те, що вони не мають моральних та матеріальних претензій до компанії «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.» та до ОСОБА_6 , оскільки вона надавалася поза межами кримінального провадження, без урахування будь-яких висновків щодо винуватості останньої у скоєнні ДТП. При цьому суд враховує, що згідно з розпискою ОСОБА_10 , остання отримала від представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.» 15000 грн на поховання сина, ОСОБА_7 (як допомогу)Т. 2 а.с.117).

Також суд не бере до уваги посилання обвинуваченої про наявність на її утримання матері похилого віку та тяжко хворого чоловіка, оскільки не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Підстав для застосування положень статтей 69, 75 КК України, як і призначення мінімального строку покарання, суд не вбачає, оскільки всі обставини повно враховані судом при призначенні покарання у межах санкції статті.

Вирішення цивільного позову

Потерпілою ОСОБА_10 до обвинуваченої заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 154 749,61 грн та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн; ухвалою суду від 02.03.2023 позов у частині відшкодування матеріальної шкоди залишений без розгляду.

Потерпілим ОСОБА_12 до обвинуваченої заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

Потерпілим ОСОБА_13 до обвинуваченої заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10 494 грн, яка полягає у витратах, понесених потерпілим на проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз під час досудового розслідування.

Відповідно до п.6 ст.55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Отже, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 набули статусу потерпілих, оскільки внаслідок кримінального правопорушення настала смерть потерпілого ОСОБА_7 , який є їхнім близьким родичем.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди суд виходить з таких міркувань.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповіднодо Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на загальні підстави цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у 300 000 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «MITSUBISHI L 200" д.н.з. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП було Представництво «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.»(Т.2 а.с. 111).

Згідно з полісом №АІ/6157022 від 16.01.2014, укладеного між ПрАТ «СК «Перша» та Представництвом «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.», застрахованацивільно-правова відповідальність осіб за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «MITSUBISHI L 200" д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за цим полісом визначена у розмірі 100 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих (Т.2 а.с.113).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати

Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини

поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному

зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача

шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед

потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у

передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої

виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням

страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну

відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування)

для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому

різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим

відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована

за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності

власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим

договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності

власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок

з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37),

чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею

між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового

відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування

і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової

відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 1 січня 2014 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 грн.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди потерпілим становить 14 616 грн (1218 грн х 12), відповідно, по 7 308 грн кожному(14 616 : 2 = 7 308 грн).

З урахуванням того, що моральна шкода частково відшкодовується ПрАТ СК «Перша», тому з ОСОБА_6 на користь потерпілих підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 292 692 грн кожному(300 000 - 7 308 грн).

Суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що відповідальність за заподіяну внаслідок ДТП шкоду несе власник транспортного засобу, з яким ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з огляду на таке.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ФОП ОСОБА_6 здійснює діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах(Т. 2 а.с. 130).

Відповідно до договору про надання послуг від 01.04.2014, ОСОБА_6 як виконавець за завданням замовника (Представництво «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.») надає інформаційно-консультаційні послуги у сфері інжинірингу, геології та геодезії у період з моменту укладення і до 31.12.2014(Т. 2 а.с. 131).

Як зазначено у п. 1.4, цей Договір не носить характеру трудового договору і на нього відповідно не поширюється дія норм чинного в Україні трудового законодавства.

Хибними на думку суду є посилання сторони захисту на ч. 2 ст. 1172 ЦК України щодо відповідальності замовника (Представництво «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.») за договором про надання послуг з наведених нижче підстав.

Згідно з наказом від 16.04.2014 за №34/2ТЗ/3, для виконання умов договору про надання послуг закріплено за транспортним засобом номерний знак НОМЕР_1 працівника(виконавця) ОСОБА_6 та призначено її відповідальною за експлуатацію та належне утримання, проведення планового ремонту, контролю використання паливо-мастильних матеріалів(Т. 2 а.с. 132).

Ст.1187 ЦК визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власник транспортного засобу може передавати його в користування іншій особі, що має посвідчення водія, на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа є відповідальною за завдання шкоди.

Відповідно до ст.1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, потерпілим завдано шкоду з вини ОСОБА_6 під час виконання нею послуг на транспортному засобі, що хоч і належить Представництву «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.», проте обвинувачена на той момент на законній підставі його використовувала, тобто саме вона є особою, відповідальною за завдання шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №757/15735/15-ц.

Позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10 494 грн, яка полягає у витратах, понесених ним на проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз під час досудового розслідування, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, понесені потерпілим витрати на проведення експертиз за своєю правовою природою не є майновою шкодою, а є процесуальними витратами відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, питання щодо відшкодування яких вирішується відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України.

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз становлять 34 846,20 грн та згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання про стягнення процесуальних витрат на проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз під час досудового розслідування, понесені потерпілим ОСОБА_13 , не може бути вирішене, оскільки не надані докази, що підтверджують факт їх понесення(чеки, квитанції тощо).

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Підстав для обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Керуючись ст.ст.374-376 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 292 692 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 292 692 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 34 846,20 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1