Справа № 306/150/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/750/20 за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, тимчасово непрацююча, має на утриманні неповнолітню дитину (6 років), раніше судима, зокрема вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2012 року за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн ; вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на один рік на підставі ст. 79 КК України,

визнана винуватою за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України - звільнено обвинувачену ОСОБА_9 від призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки згідно ст. 76 КК України.

На підставі ст. 76 КК України на обвинувачену ОСОБА_9 покладено такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речовий доказ у справі планшет "LenovoA3300-GV", бувший у використанні повернуто неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 .

Згідно вироку, Віторой ( ОСОБА_6 ) визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

10 грудня 2017 року, приблизно о 12 год 30 хв, ОСОБА_9 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 , під час розмови з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_10 , побачила на поверхні тумбочки (біля ліжка) планшет "LenovoA3300-GV", бувший у використанні, з захисним шкіряним чохлом "Procase", який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 . Діючи з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, умисно, незаконно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_9 відкрито викрала планшет "LenovoA3300-GV", вартість якого згідно "Висновку експерта про вартість об`єкта оцінки" від 11.12.2017, станом на 10.12.2017 становить 1500,00 грн, та вартість захисного шкіряного чохлу "Procase", бувшого у використанні становить 150,00 грн, чим спричинила матеріальну шкоду неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на загальну суму 1650,00 грн.

Цими діями ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно).

В апеляційній скарзі адвокат вказує на те, що вирок підлягає скасуванню. Зазначає, що обвинувачена кримінального правопорушення не вчиняла, а діяла в межах уявної оборони при намаганні повернути свій телефон, який знаходився у потерпілої, при цьому сама викликала працівників поліції. Також вказує на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору. Стверджує, що судом не дано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_6 перебуває у шлюбі та має дитину в Республіці Молдова, і важливість повернення її телефону, в якому знаходились номери телефонів її чоловіка, і вона була позбавлена можливості спілкування з ним та малолітнім сином, які знаходились та знаходяться в Республіці Молдова, тому обвинувачена перебувала в стані уявної оборони, що судом не застосовано приписи статті 37 КК України, яка підлягала застосуванню, також судом не застосовано ч. 1 ст. 373 КПК України, яка підлягала застосуванню. Просить вирок скасувати, ухвалити відносно ОСОБА_9 виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони обвинува

чення обвинуваченої ОСОБА_9 , її захисника ОСОБА_7 , та потерпілої сторони неповнолітньої ОСОБА_10 , її законного представника ОСОБА_11 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони береться те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги стороні захисту та потерпілій стороні направлено відповідно до вимог закону, у тому числі захиснику направлено і смс-повідомлення, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту про час та місце апеляційного розгляду; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від сторони захисту та потерпілої сторони не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої й апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі сторони захисту та потерпілої сторони; що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторони захисту на розгляд справи до апеляційного суду; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність вироку щодо ОСОБА_9 колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Так, із показань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що обвинувачена ОСОБА_9 є її знайомою, знайомі з нею недавно. 10.12.2017 обвинувачену до неї привела її подруга ОСОБА_12 . Під час розмови обвинувачена повідомила, що ніби-то вона ( ОСОБА_10 ) викрала в неї телефон і за це вона забирає планшет, поверне його лише після того, як ОСОБА_10 віддасть їй телефон. З показань потерпілої ОСОБА_10 також вбачається, що потерпіла телефону в обвинуваченої не брала, не викрадала, згоду ОСОБА_9 на те, щоб остання забрала її планшет не давала. Заяву про скоєння злочину - про викрадення планшету, в поліцію написав батько ОСОБА_11 . Планшет їй повернули через два місяці.

Із показань свідка ОСОБА_13 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок з обвинуваченою незнайома, що потерпіла ОСОБА_10 є її сусідкою. Одного дня, коли саме не пам`ятає, після обіду до них додому прийшла потерпіла ОСОБА_10 , яка свідку повідомила, що якась ОСОБА_14 забрала у потерпілої належний останній планшет. Як це відбувалося вона не бачила, присутньою не була, тільки бачила якісь з`ясування на вулиці, розмови не чула.

Із показань свідка ОСОБА_15 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок обвинувачену не знає, однак бачив її декілька разів у селі, де проживає, потерпіла ОСОБА_10 є їхньої сусідкою. У грудні 2017 року, ввечері, приблизно о 17-ій годині до них додому прийшла ОСОБА_16 (потерпіла) і повідомила, що ОСОБА_14 прийшла до хати і забрала у потерпілої належний останній планшет, при цьому інші подробиці не повідомляла.

Із показань свідка ОСОБА_17 , наданих у суді першої інстанції убачається, що свідок обвинувачену знає, остання є її знайомою, потерпіла ОСОБА_10 також є її знайомою. 10.12.2017 до свідка прийшла ОСОБА_14 ( ОСОБА_18 ) і повідомила, що ОСОБА_19 їй продала телефон. ОСОБА_17 заперечила, що купляла телефон у ОСОБА_19 і вони пішли до ОСОБА_20 для з`ясування. ОСОБА_14 взяла планшет, оскільки ОСОБА_16 сказала, що телефону немає. Обвинувачена також сказала, що поверне планшет, лише після того, як ОСОБА_16 (потерпіла) поверне телефон. ОСОБА_10 багато разів просила повернути планшет, однак обвинувачена відмовилась його повернути.

Із показань свідка ОСОБА_21 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок обвинувачену знає, у родинних відносинах не перебувають. Потерпіла ОСОБА_10 є її донькою. 10.12.2017 до них додому прийшла обвинувачена, схопила планшет і пішла, сказавши, що в неї вкрали телефон, а ніби-то ОСОБА_10 купила її телефон. Марина спала, обвинувачена її розбудила, кричала за телефон, сварилися та з`ясовували, де знаходиться телефон, а потім вони покинули будинок.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) - 10.12.2017, прийнято усну заяву від ОСОБА_11 про викрадення планшету "LenovoA3300-GV", бувшого у використанні, за адресою: АДРЕСА_2 . 11.12.2017 о 12:14 год внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785 про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.12.2017, проведеного в присутності двох понятих, та доданих до протоколу фото-таблиць, за участю власника ОСОБА_22 , - оглянуто житловий будинок АДРЕСА_2 (огляд проведено з 19:10 год по 19:40 год).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.12.2017, проведеного у присутності двох понятих, та доданих до протоколу фото-таблиць, оглянуто планшет "LenovoA3300-GV", бувший у використанні (огляд проведено о 21:40 год у приміщенні кімнати прийому громадян Свалявського ВП).

Відповідно до Висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.12.2017 залишкова середньо-ринкова вартість планшету "LenovoA3300-GV", бувшого у використанні, із захисним шкіряним чохлом "Procase", станом на 10 грудня 2017 року становить 1650,00 грн.

Відповідно до постанови про визнання предмету речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 15.12.2017 планшет "LenovoA3300-GV", бувший у використанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000785 від 11.12.2017.

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 15.12.2017, з доданими фототаблицями, проведеного в присутності двох понятих, у присутності неповнолітної потерпілої ОСОБА_10 , законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , проведено впізнання планшету "LenovoA3300-GV", бувшого у використанні (огляд проведено о 10:10 год у службовому кабінеті № 29 Свалявського ВП).

При оцінці вищенаведених показань неповнолітньої потерпілої та свідків, а також інших письмових і речових доказів, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_9 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання потерпілої та свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають іншим матеріалам та фактичним обставинам кримінального провадження.

При оцінці показань свідків, колегія суддів бере до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 були підстави для обмови ОСОБА_9 , і на такі не вказувала сторона захисту як під час розгляду справи у місцевому суді, так і не вказує в апеляційній скарзі. Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_9 , відповідно до яких вона підтвердила, що взяла планшет із тумбочки потерпілої, поклала його у свою сумку та носила приблизно 2-3 години.

Дії обвинуваченої, які визнані нею у суді першої інстанції, підпадають під ознаки кримінального правопорушення, яке полягає у відкритому викраденні чужого майна.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена кримінального правопорушення не вчиняла, а діяла в межах уявної оборони при намаганні повернути належний їй телефон, який знаходився у потерпілої, при цьому сама викликала працівників поліції, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, а також не свідчать про те, що обвинувачена діяла в межах уявної оборони.

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у відкритому викраденні в потерпілої планшету, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 перебуває у шлюбі та має дитину в Республіці Молдова, і важливість повернення її телефону, в якому знаходились номери телефонів її чоловіка, полягала у тому, що вона була позбавлена можливості спілкування з ним та малолітнім сином, які знаходились та знаходяться в Республіці Молдова.

Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено і апеляційним судом не встановлено, що обстановка, яка склалася, давала ОСОБА_9 достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання з боку неповнолітньої потерпілої, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 37 КК України, яка підлягала застосуванню, - апеляційний суд також відхиляє, визнаючи їх необґрунтованими і такими, що спрямовані на ухилення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, що в свою чергу свідчить про її схильність до вчинення таких кримінальних правопорушення.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку і обґрунтованого врахував те, що суб`єктивна сторона злочинів проти власності характеризується умисною формою вини; вчинення грабежу супроводжується реалізацією прямого умислу та корисливого мотиву; корисливий мотив при вчиненні злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно використати чуже майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь; корисливість мотиву обвинуваченої у даному конкретному випадку полягала в примушуванні потерпілої вчинити дії на її користь (передати телефон) без обернення майна потерпілої на свою користь.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору, апеляційний суд визнає необґрунтованими та безпідставними.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів бере до уваги те, що оцінка відповідності обвинувального акту вимогам КПК України мала місце під час підготовчого судового засідання і судом першої інстанції не встановлено підстав, які б перешкоджали призначенню обвинувального акту щодо ОСОБА_9 до судового розгляду.

При цьому, проаналізувавши зміст обвинувального акту, апеляційним судом встановлено, що в такому містяться всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, у тому числі відображено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, а також до обвинувального акту додані передбачені цією нормою додатки.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих обставин, а також досудову доповідь органу пробації.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; обставини вчинення злочину; дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, стійких соціальних зв`язків не має, добровільно повернула викрадене майно; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також судом першої інстанції враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_9 обґрунтовано призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого її звільнено з іспитовим строком 3 роки та покладенням передбачених ч. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язків.

Призначене обвинуваченій ОСОБА_9 покарання та встановлений іспитовий строк колегія суддів вважає такими, що відповідають як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_9 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_9 призначеного судом першої інстанції покарання чи зменшення іспитового строку.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга сторони захисту, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги про ухвалення апеляційним судом виправдувального вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_9 не ґрунтуються на положеннях КПК України, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом апеляційний суд не наділений повноваженнями на ухвалення виправдувальних вироків.

Разом із тим, законними та обгрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: