Справа № 638/7911/23
Провадження №1-кп/638/1485/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0000977 від 08.05.2023 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізюм, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, із неповною середньою освітою, є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, на утриманні осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-23.09.2003 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 24.06.2004 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 22.07.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі;

-10.12.2012 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-24.07.2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1, ч. З ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі,

-04.10.2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.06.2019 року вирок залишено без змін, звільнився за відбуттям строку покарання 10 квітня 2023 року,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

29 квітня 2023 року ОСОБА_4 , повторно, у період дії воєнного стану в Україні, реалізуючи протиправний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, через відкриті вибуховою хвилею двері проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки викрав: газовий водонагрівач марки «DARYA», чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 2170 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що побачив у відчиненій квартирі водонагрівач та виніс його та в подальшому здав. Про введення в Україні воєнного стану йому було відомо. Просив суворо його не карати, також зазначив, що відшкодував завдану потерпілій шкоду.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням до житла, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обтяжує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, останній раз 04.10.2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, звільнений за відбуттям строку покарання 10.04.2023 року, неодружений, не працює, осіб на утриманні не має, є особою з інвалідністю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку у лікаря психіатра КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» перебуває з діагнозом «легка розумова відсталість із значним порушенням поведінки, яка потребує догляду і лікування», на обліку у лікаря нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 07.07.2023 року страждає на хронічні психічні захворювання у формі легкої розумової відсталості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, виявляв ознаки неускладнених хронічних психічних захворювань та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, згідно досудової доповіді Ізюмського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, за місцем мешкання характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , даних досудової доповіді, того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність обставини, що обтяжує його покарання, з урахуванням високих ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення, того, що він, маючи непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, засуджувався до реальної міри покарання, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив тяжкий умисний злочин після нетривалого часу після відбуття попереднього покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно нього також не застосовано інший запобіжний захід.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування, місця навчання, роботи.

Визначити двомісячний термін дії обов`язків.

Скасувати арешт, накладений ухвалоюслідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.05.2023 року.

Речовий доказ теплообмінник газового водонагрівача марки «DARYA», прямокутної форми з ознаками деформації та трьома трубами вздовж поверхні конструкції, пошкоджений корпус газового водонагрівача «DARYA» моделі Thermotehnik JSD LCD, корпус білого кольору з чорним екраном посередині з численними слідами експлуатації, у вигляді подряпин, висота-590 мм, ширина-330 мм, глибина-190 мм, вага виробу- 11.5 кг продуктивність-10-11 л/хв, габаритні розміри-ШхВхГ 330?590?190 мм повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1