Справа № 487/4089/22
Провадження № 1-кп/487/485/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинувальним актом внесеним в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0001685 відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві, українця, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України, при наступних обставинах.

ОСОБА_4 проживає однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 та сином ОСОБА_8 , ведуть спільний побут та мають взаємні права та обов`язки, з урахуванням чого у відповідності до ст.3 СК України вважаються сім`єю, на яку поширюються вимоги п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання домашньому насильству».

При цьому, ОСОБА_4 , в порушення вимог положень ст.28 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути підданим катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобіганню та протидії домашньому насильству», у період часу з 31.08.2022 року по теперішній час, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо ОСОБА_6 , за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Так 31.08.2022 року близько 12-00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи за вказаною адресою, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, у грубій формі словесно ображав потерпілу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував, чим спричинив шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

За вказані протиправні дії, постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КпроАП України, та накладено грошове стягнення у розмірі 173,00 грн..

Крім того, 23.10.2022 року близько 22-30 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи за вказаною адресою, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, погрожував фізичною розправою, принижував, чим спричинив шкоджу психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

За вказані протиправні дії, постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КпроАП України, та накладено грошове стягнення у розмірі 173,00 грн..

Крім того, 24.10.2022 року близько 01-00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи за вказаною адресою, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував, чим спричинив шкоджу психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

За вказані протиправні дії, постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КпроАП України, та накладено грошове стягнення у розмірі 173,00 грн..

Враховуючи положення ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_4 вчинив систематичне фізичне та психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою вони проживають однією сім`єю, що призвело до психологічних страждань останньої, які супроводжувалися змінами в психоемоційному стані у вигляді погіршення якості її життя, а саме втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, накопичення негативних емоційних переживань, образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст.126-1 КК України як систематичне умисне вчинення домашнього насильства.

Обвинувачений ОСОБА_4 при безпосередньому допиті під час судового розгляду, пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , крім нього за вказаною адресою проживає його син ОСОБА_8 та матір сина ОСОБА_6 .

З ОСОБА_6 він спільного побуту не веде, взаємні права та обов`язки у них відсутні. Більш того, потерпіла проживає у вказаній квартирі без його згоди та не зареєстрована за даною адресою.

Стверджував, що ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, при цьому у них дійсно склалися неприязні стосунки, однак, заперечував вчинення стосовно потерпілої будь-яких дій які б свідчили про факт домашнього насильства.

Зазначив, що працівників поліції потерпіла викликає, кожного разу коли він починає розмову про необхідність її виселення з квартири, чого вона не бажає.

Разом з тим попросив вибачення у ОСОБА_9 за свою нестриману поведінку.

Дослідивши у ході судового слідства усі зібрані органом досудового розслідування докази, показання потерпілої та свідка ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно п. 10 ч. 1 ст.7, частин 1,2,4 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду.

Це положення передбачено й пунктом 2 статті 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» в якому зазначено, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір, поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуе и Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення.

Так на підтвердження доведення вини ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України стороною обвинувачення надано наступні докази.

Заяву потерпілої ОСОБА_6 від 19.11.2022 року, відповідно до якої вона просить прийняти міри до свого співмешканця ОСОБА_4 , який на протязі року систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Постанова Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2022 року у справі №487/3479/22 провадження №3/487/1412/22 відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КпроАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 грн..

Крім того, в судовому засіданні було допитано потерпілу та свідка сторони обвинувачення.

Так допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з обвинуваченим та їх спільним сином ОСОБА_8 .

Вказала, що у серпні 2022 року ОСОБА_4 прийшла повістка з воєнкомату, після цього його емоційний стан змінився. Він став бити та катувати її та сина. Також казав, що спочатку вб`є її, а потім вчинить самогубство. Стверджувала, що обвинуваченим заздалегідь було придбано ніж, за допомогою якого він мав вчинити вказані дії.

Пояснила, що до поліції, стосовно неправомірних дій ОСОБА_4 зверталася дуже часто, однак точні дати не пам`ятає.

При дачі відповідей на питання стосовно подій 31.08.2022 року, 23.10.2022 року та 24.10.2022 року, вказала, що ОСОБА_4 дуже часто погрожував їй та сину, застосовував фізичне насильство. Тому не може надати покази, щодо дій ОСОБА_4 у зазначені дні.

Не спростовувала того, що за даною адресою не зареєстрована, однак заперечувала той факт, що конфліктні ситуації між нею та обвинуваченим виникають з причини її проживання у квартирі.

Вважала, що має право проживати у квартирі, оскільки раніше була зареєстрована за вказаною адресою, а зараз там проживає її син.

Вказала, що не пам`ятає чи писала заяву до поліції за фактом вчинення ОСОБА_4 24.10.2022 року відносно неї домашнього насильства.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що є сином обвинуваченого та потерпілої. У квартирі АДРЕСА_2 проживають він, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Зазначив, що обвинувачений та потерпіла не проживають однією сім`єю та спільне господарство не ведуть. Вказав, що особисто у нього з батьком будь-яких конфліктних ситуацій не виникає та загалом у них гарні стосунки.

Вказав, що його батьки вживають спиртні напої, при цьому між ними часто виникають конфліктні ситуації. Він особисто намагається залагодити конфлікт, а коли йому це не вдається, потерпіла викликає поліцію.

Підтвердив той факт, що ОСОБА_4 не хоче щоб матір проживала у квартирі, яка належить його бабі (матері батька). Вказував, що доволі часто між батьками виникали обопільні конфлікти, однак у деякий випадках ОСОБА_4 дійсно вчиняв психологічне насильство стосовно потерпілої.

Зазначив, що події 31.08.2022 року, 23.10.2022 року, 24.10.2022 року не пам`ятає.

Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, у відповідності до положень частини 1 статті 92 КПК України, покладається на слідчого та прокурора, а в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Так, відповідно до змісту ст.126-1 КК України, домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості потерп Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків (Постанова ВС від 25.02.2021 року у справа № 583/3295/19).

.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у трьох епізодах домашнього насильства вчиненого відносно ОСОБА_6 , а саме 31.08.2022, 23.10.2022, 24.10.2022 року.

На доведення пред`явленого обвинувачення прокурором було надано Постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2022 року у справі №487/3479/22 провадження №3/487/1412/22 відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КпроАП України, а саме у вчинені 31.08.2022 року та 23.10.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_6 .

Разом з тим, відповідно до вказаної Постанови 24.10.2022 року ОСОБА_4 було вчинено домашнє насильство відносно сина ОСОБА_8 , а не потерпілої, як про те зазначено в обвинувальному акті.

Одночасно суд окремо звертає увагу, на те, що притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення, є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини (Постанова ККС ВС від 12.10.2021 року у справі №663/3390/19)..

Таким чином суд констатує, що будь-яких належних та допустимих доказів на вчинення обвинуваченим відносно потерпілої ОСОБА_10 домашнього насильства 24.10.2022 року прокурором не надано.

Так, заяву про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 було подано до МРУП ГУНП у Миколаївській області 19.11.2022 року.

Про факт вчинення ОСОБА_4 відносно неї домашнього насильства 24.10.2022 року, у даній заяві потерпіла не зазначала.

У своїх показах, ОСОБА_6 взагалі не змогла надати пояснення щодо фактичних обставин окремо по кожному епізоду пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчинені відносно неї домашнього насильства.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , також вказав, що подій 21.08.2022 року, 23.10.2022 року, 24.10.2022 року не пам`ятає, а підтвердив лише факт існування стійких тривалих неприязних відносин між обвинуваченим та ОСОБА_6 .

Таким чином, покази як потерпілої та і свідка не містять будь-яких фактів та обставин на підтвердження вини ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні.

На підставі вищевикладеного, суд констатує, що стороною обвинувачення не зібрано доказів, які б свідчили про систематичність дій ОСОБА_4 по вчиненню відносно потерпілої ОСОБА_6 домашнього насильства.

З урахуванням вищезазначеного, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення за ст.126-1 КК України, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, винуватість ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчинені кримінального правопорушення за ст.126 КК Украни, що з урахуванням п.2 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для його виправдання за пред`явленим обвинуваченням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1