КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 серпня 2023 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Комсомольськ Полтавської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 серпня 2023 року, визначено заставу в розмірі 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 013 000 гривень, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В задоволенні заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо передачі підозрюваного ОСОБА_6 на поруки відмовлено.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного у їх сукупності та прийшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Захисник вважає, що ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована.

Зазначає про необґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_6 .

Вказує, що ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» мало право вільно розпоряджатися відходами, які утворилися внаслідок первинної обробки залізистих кварцитів, а спеціальний дозвіл засвідчував право надрокористування, що включав у себе видобування корисних копалин.

Зауважує, що ще одним підтвердженням позиції ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» є Висновок експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса» № 5725/5726 від 20 січня 2020 року за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи, згідно якого встановлено відсутність факту завдання діями ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, передбаченої законом.

Також, на думку захисника, позиція сторони обвинувачення, що нефракційний відсів є корисною копалиною, спростовується Звітом Державного підприємства «Українська геологічна компанія» від 16 травня 2022 року, згідно якого стає очевидним, що відходи сухої магнітної сепарації у вигляді нефракційного відсіву, отримані в результаті дроблення та збагачення ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» залізистих кварцитів, дійсно не можуть вважатися корисною копалиною.

Стверджує, що висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4841/23-34/7771/23-34 від 20 березня 2023 року за результатами проведення комісійної судової ґрунтознавчої експертизи отриманий з порушенням встановленого КПК України порядку, що свідчить про його недопустимість та, як наслідок, неможливість його використання при ухваленні судом рішень.

Вказує, що у Висновку комісійної судово-економічної експертизи від 25 травня 2023 року міститься посилання на аналітичне дослідження Державної податкової служби України № 173/99-00-08-02-01-20/00191282 від 24 березня 2023 року, проте воно відсутнє у матеріалах клопотання та не надавалося на ознайомлення стороні захисту, при цьому на його підставі судові експерти змогли дійти до висновку щодо заниження податкового зобов`язання.

На переконання захисника, висновок комісійної судово-економічної експертизи від 25 травня 2023 року суперечить фактичним обставинам, що викладені стороною обвинувачення щодо сплати рентної плати за користування надрами, а відповідно доводи сторони обвинувачення є непослідовними і не можуть бути покладені в обґрунтування повідомлення про підозру, а також звертає увагу на час проведення такого висновку.

Вважає, що з урахуванням коментованих норм закону України про кримінальну відповідальність, позиції судів та фактичних обставин, викладених стороною обвинувачення у підозрі, аналіз дій підозрюваного на наявність складу кримінального правопорушення мав би відбуватись за ст. 240 КК України, а не за ст. 191 КК України, як в даному кримінальному провадженні.

При цьому, зауважує, що у будь-якому разі факти, викладені у підозрі, всеодно не містять ознак незаконного видобування корисних копалин через наявність у ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» спеціального дозволу на користування надрами № 1012 від 29 липня 1997 року на видобування залізистих кварцитів, а також через те, що видобутий підприємством нефракційним відсів не може вважатися корисною копалиною, тобто видобування нефракційного відсіву здійснюється на законних підставах, а ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» вважається надрокористувачем в розумінні Кодексу України про Надра.

Стверджує, що в діях підозрюваного відсутній склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, а обставини кримінального провадження в цілому свідчать про непричетність підозрюваного до події кримінального правопорушення.

Зазначає, що органом досудового розслідування чітко не вказано у підозрі, у якій формі було здійснено зловживання саме підозрюваним своїм службовим становищем упродовж 2019-2021 років.

На переконання захисника, більшість з описаних у підозрі дій підозрюваного є нічим іншим як його звичайною службовою діяльністю, що передбачена установчими документами ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», його посадовою інструкцією та внутрішніми політиками й регламентами.

Захисник стверджує, що видобуток та реалізація відходів сухої магнітної сепарації не суперечить жодним чином законодавству України та мало на меті виключно здійснення підприємством своєї статутної діяльності в межах дії спеціальних дозволів на користування надрами.

Зауважує, що про особисте заволодіння підозрюваним майном, зокрема корисними копалинами у даному випадку, взагалі не може йти мова, зважаючи на обставини вчинених господарських операцій.

Також наголошує, що зі змісту наданих на розгляд суду матеріалів неможливо встановити, чи у цьому провадженні наявні особи (фізичні чи юридичні), яких наділено процесуальним статусом потерпілого.

Вказує, що відсутні докази, які б чітко встановлювали час, місце досягнення злочинної змови щодо створення організованої групи, ролі осіб, які її досягнули, мету виконання таких дій тощо.

Стверджує, що слідство не надало будь-яких доказів злочинного умислу у підозрюваного на особисте заволодіння корисними копалинами чи коштами від їх реалізації, так само як і не встановлено мету злочинних дій, інкримінованих підозрюваному.

Зазначає, що сторона обвинувачення намагається пов`язати факт заволодіння підозрюваним корисними копалинами чи грошовими коштами від їх реалізації, з їх передачею на користь пов`язаних (підконтрольних) суб`єктів господарської діяльності (юридичних осіб), проте такі докази відсутні, а зі змісту наданих стороною захисту витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців слідує, що ані підозрюваний, ані інші учасники організованої групи не є керівниками, засновниками зазначених правоохоронцями суб`єктів господарювання.

Зауважує, що з наведених у повідомленні про підозру фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, не встановлено діянь, які безпосередньо вказують на протиправні дії останнього щодо розпорядження майном, одержаного злочинним шляхом.

Вказує, що ОСОБА_6 не ініціював укладення договорів поставки на користь ТОВ «Геомакс» та ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувалтний комбінат», не приймав участі в їх укладенні, не виступав уповноваженою особою на їх підписання, не уповноважений здійснювати контроль за їх виконанням тощо.

Стверджує, що неможливо зрозуміти, які саме об`єктивні діяння вчинив ОСОБА_6 для реалізації ТОВ «Геомакс» майна своїм контрагентам, адже підозрюваний не є працівником, засновником, бенефіціаром цього товариства та не має жодного впливу на керівництво ТОВ «Геомакс» з метою прийняття тих чи інших рішень.

Зазначає, що стороною обвинувачення невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність до інкримінуємих ОСОБА_6 подій, що мали місце у період з 02 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року, адже, як вважає, у цьому випадку слідчий повинен окремо кваліфікувати події за ч. 3 ст. 209 КК України, яка діяла в попередній редакції, тобто до 28 квітня 2020 року.

Зауважує, що у підозрі містяться лише обставини господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованих на отримання прибутку, а будь-яких незаконних діянь ОСОБА_6 щодо заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем, тобто в оберненні чужого майна на свою користь інших осіб, не встановлено.

Вважає, що у даному кримінальному провадженні для притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваного за ст. 209 КК України необхідні докази заволодіння останнім грошовими коштами внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, тобто вчинення ним предикатного злочину.

На переконання захисника, стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявлених у клопотанні ризиків.

Зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи і місце проживання, все його майно та доходи знаходяться в Україні, одружений, на утриманні у нього перебуває двоє малолітніх дітей, хвора матір та старший брат, який є інвалідом третьої групи.

Звертає увагу, що всі документи були вилучені задовго до повідомлення ОСОБА_6 про підозру, в тому числі на підставі вилучених документів проведені відповідні судові експертизи.

Наголошує, що ОСОБА_6 не має відношення до довідки, яка була надіслана невстановленим контактом ОСОБА_11 , в іншому кримінальному провадженні, а інформація згідно з вказаною довідкою міститься в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зауважує, що з вказаних даних можна встановити, які слідчі (розшукові) дії планується провести у кримінальному провадженні, при цьому адвокат або юрист, який практикує в кримінальному праві і процесі, може спрогнозувати дії органу досудового розслідування.

Стверджує, що незважаючи на законність дій ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», факти, досліджувані в межах даного кримінального провадження також вже досліджувались в межах інших.

Зазначає, що на даний час будь-яких активних дій з боку інших органів досудового розслідування відносно комбінату чи його окремих працівників вже не здійснюється й, на переконання захисника, у кримінальних провадженнях могли прийматись процесуальні рішення, передбачені ст. 284 КПК України.

Зауважує, що у межах цих проваджень працівники комбінату неодноразово надавали покази та пояснювали слідчим процедуру й методику видобутку корисних копалин, а також й інші обставини, що цікавили правоохоронців, а слідчим надавалися всі необхідні копії документів та висновки спеціалістів, які підтверджували позицію підприємства щодо правомірності реалізації нефракційного відсіву.

Вказує, що ані підозрюваний, ані інші працівники комбінату не були допитані під час досудового розслідування як свідки й відповідно правоохоронні органи не мали можливості з`ясувати їх позицію щодо ситуації довкола видобутку та реалізації ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» нефракційного відсіву. Вказане провадження, на думку захисника, протягом тривалий час перебувало у фактично зупиненому стані, оскільки остання слідча дія здійснена 22 грудня 2022 року і лише 29 червня 2023 року, після тривалої перерви, вручені повідомлення про підозру та проведені обшуки.

На переконання захисника, з огляду на ч. 1 ст. 216 КПК України, враховуючи особи всіх підозрюваних та рід занять, досудове розслідування у кримінальному провадженні повинні проводити слідчі Національної поліції України, а не Державного бюро розслідувань.

Вважає, що застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним, необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Центральним апаратом Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 жовтня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001477, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

29 червня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в особливо великих розмірах; у вчиненні правочинів з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненого організованою групою в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

30 червня 2023 року постановою заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

30 червня 2023 року заступник керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6

30 червня 2023 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання слідчого задоволено.

03 липня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року підозрюваного ОСОБА_6 затримано з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також 30 червня 2023 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі не менше, ніж 11 178 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 30 001 752 гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 04 липня 2023 року клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності усі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурорів та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, а також дані про його особу, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як уважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до змісту ст.ст. 177, 183 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, всебічно з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вищевикладеного, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів, приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні. Також враховується те, що оголошено розшук підозрюваного, якого в подальшому затримано з метою приводу.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема, можливості ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Наведене нівелює доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на дані, що характеризують особу підозрюваного, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України і не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим і прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами провадження.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що інші менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Даних, на які посилається в апеляційній скарзі захисник і які б беззаперечно унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою матеріали судового провадження не містять.

Крім того, слідчий суддя правильно визначив розмір застави підозрюваному, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, врахувавши при цьому існуючі ризики та дані про особу підозрюваного у їх сукупності, визначив заставу у розмірі 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що належним чином забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Усі інші обставини згідно з вимогами КПК України будуть встановлюватись і перевірятись під час подальшого досудового розслідування та розгляду кримінального провадження по суті.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив усі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України, а зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не виявлено і не вбачаються такі зі змісту апеляційної скарги.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , та даних про його особу в їх сукупності, застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року, якою задоволено клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 серпня 2023 року, визначено заставу в розмірі 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 013 000 гривень, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/27382/23-к Справа №11-сс/824/4458/2023 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1