Справа № 445/550/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/798/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000567 за апеляційними скаргами прокурора Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 06.07.2022 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гутище Золочівського району та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор та потерпіла подали апеляційні скарги на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 06.07.2022 року яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. У відповідності до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням строком 3 роки.

На підставі вимог ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з моменту проголошення даного вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі - 7 850,50 грн.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 28.10.2019.

Речові докази, а саме: - автомобіль ВАЗ 21072, д.н.з. НОМЕР_1 , 1986 року випуску та велосипед із назвою «Подорожник», червоного кольору - повернуто власникам.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Апелянт не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_8 та доведеності його вини, у вчинені інкримінованого ним злочину, вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосуванням ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів не перебуває, обставини що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин. Однак апелянт вважає, що висновок суду про застосування ст. 75 КК України є невмотивованим. Обвинувачений у потерпілої не попросив вибачення в суді першої інстанції, жодним чином не відшкодував завдані збитки пов`язані зі смертю батька ОСОБА_11 і потерпіла просила призначити реальну міру покарання. Каяття висловлене обвинуваченим з метою уникнення покарання. Всьому цьому суд не надав належної оцінки у вироку.

Даний вирок оскаржила потерпіла ОСОБА_7 , яка просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням його права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Вважає доведеним формулювання обвинувачення обставину, що обтяжує покарання, про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 стосовно особи похилого віку. В іншій частині вирок просить залишити без змін.

Апелянт вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував обтяжуючу обставину , що потерпілий який помер був похилого віку 75 років, а також не врахував належно обстановку, обсяг порушень правил безпеки дорожнього руху допущених ОСОБА_8 .

Також не враховано відношення обвинуваченого до скоєного у жовтні 2019 року і те, що ним не вжито заходів спрямованих на компенсацію заподіяної потерпілій стороні шкоди, не вибачився перед ріднею загиблого. Тобто обвинуваченим не усвідомлено скоєне та його наслідки.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції врахувавши пом`якшуючу обставину - щире каяття обвинуваченого, не врахував рекомендації викладені у п.5 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 №7 згідно яких визнання обставини такою, що пом`якшує покарання має бути вмотивоване у вироку. Також не обґрунтовано у вироку про активне сприяння обвинуваченим у розкритті злочину та про смерть потерпілого, 1944 р.н.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 26.10.2019, близько 08 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21072, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Бродівська у напрямку Т-подібного перехрестя із вул. С. Бандери та М. Кривоноса м. Золочева Львівської області, маючи намір здійснити поворот на Т-подібному перехресті у сторону площі Ринок, порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.13 чинних Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи змогу орієнтуватися під час керування транспортним засобом, перед виконанням маневру лівого повороту не переконався у його безпечності, тобто не дав дороги велосипедисту ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, при цьому позбавив його можливості зупинити керований ним велосипед до місця зіткнення і тим самим попередити його настання, шляхом застосування своєчасного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення обох транспортних засобів в результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівої вилиці в лівій тім`яній ділянці, в чоловій ділянці по середині, на підборідді зліва, крововиливи в м`які тканини голови в лівій скронево-тім`яно-потиличній ділянці, перелом кісток основи черепа, гостру субдуральну гематому зліва, крововиливи в м`які оболонки головного мозку, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Тим самим, ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпілу ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується зворотнім повідомлення з відміткою про отримання судової повістки на 20.04.2023 ще 15.03.2023, однак в суд апеляційної інстанції не прибула з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавала. На попередні засідання потерпіла також належним чином була повідомлена, але не прибувала з невідомих причин.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора та часткове задоволення апеляційної скарги потерпілої щодо скасування вироку в частині призначення покарання, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , підтримане його захисником- адвокатом ОСОБА_10 про залишення вироку суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої без задоволення, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7«Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався.

Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинуваченим було вчиненого суспільно небезпечне діяння, що охоплюється ч. 2 ст. 286 КК України, кореспондує умисел винного на порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Відповідно судом враховано, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажає настання таких наслідків для потерпілого, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі. А тому, слід взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховував наслідки та обставини вчиненого злочину, а також врахував особу винного, а саме те, що він є особою молодого віку, з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, за місцем проживання характеризується позитивно, з 01.09.2019 по 30.06.2022 навчався у Золочівському коледжі Львівського національного аграрного університету І-ІІ рівня акредитації за спеціальністю "Агрономія", на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 році у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно положенням ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системний аналіз вищезазначеної норми Закону свідчить, що звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається тільки при призначенні покарання у виді: виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк п`ять років чи менше.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченого від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_8 ряд обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризуються позитивно, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, а також враховано відсутність обтяжуючих обставин, тому дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги доводи прокурора про тяжкість наслідків кримінального правопорушення, однак при призначенні покарання суд має виходити не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а із усіх обставин даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення покарання обвинуваченому без позбавлення його волі.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, щире каяття у скоєному.

Покликання прокурора та потерпілої в поданих апеляційних скаргах не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення. Відтак апеляційні вимоги прокурора і потерпілої не знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання з призначення додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для скасування вироку чи зміни міри покарання, а саме призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Призначене покарання буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 06.07.2022 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: