УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білгород- Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, Вінницької області, громадянин України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого військовослужбовця військової служби за контрактом, інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонного загону, у військовому званні «майстер - сержант»,

якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням погодженим з прокурором Білгород - Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_4 .

Згідно вказаного клопотання вбачається, що другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 від 22.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється групою прокурорів Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від № 112-ОС від 19.04.2023, майстер-сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є охорона державного кордону України з метою забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму, протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.

Статтею 2 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно примітки до ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно, обіймають постійно чи тимчасово в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів належать органи охорони державного кордону.

Відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 «Закону України про запобігання корупції» ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) Державної прикордонної служби України є суб`єктом відповідальності за злочини вчинені у сфері службової діяльності та правопорушення пов`язані з корупцією.

Відтак, ОСОБА_4 , при виконанні службових завдань за своєю посадою відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

Будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) Державної прикордонної служби України, зобов`язаний був додержуватись вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України згідно яких визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями та ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» запобігати кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст. 2, 3, ст. 5, ст. 19 Закону України «Закону України» ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; зобов`язаний постійно виконувати завдання з безпосередньої охорони Державного кордону, шляхом добування інформації про злочини та адміністративні правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, запобігати таким злочинам, виявляти та затримувати до підрозділів винних у таких порушеннях.

У порушення указаних вище нормативно-правових актів та своїх обов`язків, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою з невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, з метою протиправного збагачення, шляхом прохання та одержання неправомірної вигоди для себе, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Приблизно в кінці травня 2023 року, ОСОБА_7 перебуваючи в м. Роздільна Одеської області більш точної адреси в ході слідства не встановлено та в ході спілкування особою на ім?я ОСОБА_8 , повідомив про свої проблеми в частині ввезення на територію України товару побутових електричних товарів, на що останній повідомив що має знайомого який може допомогти ввозити їх через зелений коридор.

Після даної розмови, приблизно 22-23 травня 2023 року особа на ім?я ОСОБА_8 познайомив ОСОБА_7 із ОСОБА_4 .

В ході розмови ОСОБА_9 йому розповів чим займається, а ОСОБА_4 в свою чергу повідомив, що він працює прикордонником, в Роздільнянському районі, в с.Лучинське. та він може допомогти з переміщенням товарів через кордон, а саме коли буде така можливість, він повідомить ОСОБА_9 та надав останньому свій номер мобільного телефону НОМЕР_2 .

В ході розмови, переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи скрутне становище ОСОБА_9 пов?язане з неможливістю в законний спосіб перемістити товари через кордон останнім, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на одержання для себе та невстановлених військовослужбовців НОМЕР_1 прикордонного загону неправомірної вигоди від ОСОБА_9 .

З цією метою, ОСОБА_4 15.06.2023 зателефонував ОСОБА_9 , та повідомив, що разом зі своїми колегами прикордонниками може організувати переміщення товарів через державний кордон в обхід пунктів пропуску, на ділянці кордону, яка входить до зони відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме біля АДРЕСА_2 , шляхом безперешкодного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, виказав прохання ОСОБА_9 , про передачу йому особисто від 500 доларів США за кожну партію товару в залежності від його об?єму, за сприяння у переміщенні товарів поза пунктом пропуску.

На вказану пропозицію ОСОБА_9 , реально сприймаючи висловлене ОСОБА_4 прохання про надання неправомірної вигоди, погодився, при цьому розуміючи протиправність дій останнього звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності ОСОБА_4 .

Надалі, 20.07.2023 близько 10 години 15 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на виконання раніше висловленої вимоги, одержав від громадянина України ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди в розмірі 700 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 25 858 (двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень за сприяння у безперешкодному переміщенню останнім побутових товарів, через державний кордон України, поза пунктом пропуску, на ділянці, яка є зоною відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Під час отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.07.2023 повідомлено про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 16.09.2023 року.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на зменшення обсягу підозри та направлення справи до суду.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Як вбачається з матеріалів клопотання, 20.07.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

21.07.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинення злочину ОСОБА_9 від 22.06.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 23.06.2023, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 20.07.2023, протоколом огляду місця події від 20.07.2023, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2023, протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_10 від 20.07.2023, протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 від 20.07.2023.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, вчиненому в умовах воєнного стану, а також характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду.

Органом досудового розслідування доведено існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а тому слідчий суддя зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на свободі, та займаючи вищевказану посаду, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, а саме надалі вчиняти неправомірні дії або вчинити інший злочин пов`язаний з отриманням неправомірної вигоди. Водночас, зазначений ризик може бути усунутий за допомогою відсторонення від посади.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Враховуючи викладене, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, вважаю, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 зможе продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків визначених в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року на строк необхідний для призначення та проведення підготовчого судового розгляду.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород - Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 06 жовтня 2023 року включно.

Продовжити строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , до 06 жовтня 2023 року включно, викладених в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_4 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею (судом) може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Одеського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1