Номер провадження: 11-сс/813/795/23
Справа № 947/2454/23 1-кс/947/4393/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000313 від 28 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2023 року було частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт на:

квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з забороною її відчуження, та здійснення будь-яких реєстраційних дій;

земельну ділянку з кадастровим номером :02:027:0227, розмір частки 1/1, категорія землі: землі рекреаційного призначення, призначення: 07.03 для індивідуального дачного будівництва яка зареєстрована та належить на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з забороною її відчуження, розпорядження та здійснення будь-яких реєстраціних дій.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що одним із власників арештованої квартири та земельної ділянки є дружина підозрюваного - ОСОБА_10 , яка має рівні права на мирне володіння належним їй майном.

Однак слідчий суддя постановивши оскаржену ухвалу повністю проігнорував інтереси ОСОБА_10 та наклав арешт на частину майна, що їй належить, при цьому не взявши до уваги те, що вона не є учасником даного кримінального провадження і взагалі не має в ньому жодного процесуального статусу.

Прокурор Спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив частково скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2023 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на машиномісце № НОМЕР_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить подружжю підозрюваного та зареєстроване на ім`я ОСОБА_11 , а також накласти арешт на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , а також на земельну ділянку з кадастровим номером :02:027:0227, розмір частки 1/1, категорія землі: землі рекреаційного призначення, призначення: 07.03 для індивідуального дачного будівництва яка зареєстрована та належить на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Представник власника арештованого майна - адвокат ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Перед початком судового засідання Заступник начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 надіслав заяву, в якій зазначив про те, що старший групи процесуальних керівників ОСОБА_8 перебуває у щорічній відпустці. За таких обставин просив провести судове засідання без участі прокурора та підтримав його апеляційну скаргу у повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду також не з`явився. Засобами телефонного зв`язку повідомив апеляційній суд про те, що на теперішній час він більше не здійснює захист та представництво інтересів підозрюваного ОСОБА_6 .

Новий захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_13 повідомив апеляційний суд про те, що йому нічого не відомо з приводу поданої апеляційної скарги і він не бажає приймати участь під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 без його участі та без участі прокурора, оскільки їх неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Пунктом 1) ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 від 28 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358; ч.2 ст.364; ч.4 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, 06 квітня 2023 року в порядку ст.208 КПК України органом досудового розслідування було затримано ОСОБА_6 та повідомлено останньому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст.358 КК України.

За версією органу досудового розслідування в ході протиправних дій ОСОБА_6 була спричинена шкода територіальній громаді Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у особливо великих розмірах, оскільки вартість земельної ділянки, якою ймовірно незаконно заволодів ОСОБА_6 в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено у власності ОСОБА_6 знаходиться квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка з кадастровим номером :02:027:0227, розмір частки 1/1, категорія землі: землі рекреаційного призначення, призначення: 07.03 для індивідуального дачного будівництва.

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру, в тому числі, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Конфіскація майна - це додаткове покарання, що передбачає примусове безоплатне вилучення у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 Кримінального кодексу України).

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Метою накладення арешту на майно підозрюваного чи третіх осіб у кримінальному провадженні є забезпечення його спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання з метою запобігти його реалізації цими особами та забезпечення виконання судового рішення у разі застосування судом таких заходів.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні безумовно існує обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вищевказані квартиру та земельну ділянку, які на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_6 , з метою збереження цього майна та забезпечення в подальшому можливості його конфіскації, як виду додаткового виду покарання за ч.4 ст.190 КК України.

Разом з цим апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, яка визнала неспроможними й суперечливими доводи прокурора в частині необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні слідчого про арешт майна машиномісце № НОМЕР_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд враховує, що вказане машиномісце на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , яка не має у даному кримінальному провадженні жодного процесуального статусу.

Будь-які докази про те, що вказане машиномісце було набуте у власність протиправним шляхом матеріали провадження не містять.

Крім того, вказане машиномісце ніколи не перебувало у власності підозрюваного ОСОБА_6 , а тому у даному випадку апеляційний суд не вбачає підстав для накладення на нього арешту, оскільки таким чином буде порушено право ОСОБА_10 мирно володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1, п.7) ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного ОСОБА_6 з метою збереження квартири та земельної ділянки, що йому належать і виключення можливості їх переоформлення на третіх осіб, перепродажу або іншого відчуження.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000313 від 28 вересня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4