Справа № 731/329/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/623/23
У Х В А Л А

відмова у відкритті провадження

10 липня 2023 року м. Чернігів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року ,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.81, ст.71, ст.72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Не погоджуючись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність такого рішення, просить переглянути вирок щодо нього.

Перевіривши матеріали провадження, суддя - доповідач дійшов висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно матеріалів кримінального провадження ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 січня 2018 року вищевказаний вирок Варвинського районного суду від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3 залишений без змін та набрав законної сили з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.

Як вказала об`єднана палата Касаційного кримінального суду в своїй постанові від 27 січня 2020 року справа № 758/16546/18 - порядок кримінального провадження на території України відповідно до положень ч. 1 ст. 1 КПК визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Проте, "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 червня 2012 року N 13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК.

Статтею 392 КПК України визначено які судові рішення, ухвалені судами першої інстанції, які не вступили в законну силу можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі фактично оскаржує вирок суду першої інстанції який був предметом апеляційного розгляду та набрав законної сили.

Між тим, у відповідності до положень ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме, вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що повторно оскаржуваний ОСОБА_3 вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року, не може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції, оскільки такий вирок вже переглядався апеляційним судом та вступив в законну силу.

Тому, враховуючи наведене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року слід відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження зокрема у випадку, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення суду не входить до переліку тих рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, а апеляційну скаргу повернути особі, що її подала.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 392, 399 КПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року, повернути ОСОБА_3 , як особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_2