Справа № 574/510/23
Провадження № 1-кп/574/119/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0000090 від 30.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Воскресенка, Буринського району, Сумської області, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

29.01.2023, близько 12 год. 25 хв., ОСОБА_3 , перебував біля господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де до належного йому причепу з д.н.з. НОМЕР_1 невстановленої марки був завантажений будівельний матеріал від розібраного нежилого будинку. Вже коли причеп був заповнений, ОСОБА_3 приєднав його до належного йому трактора марки МТЗ-52, д.н.з. НОМЕР_2 та, не пересвідчившись в безпеці руху і не приділивши безпеці руху достатньої уваги, став рухатися по вулиці Покровській в с. Воскресенка Конотопського району в напрямку свого господарства по вул. Покровська, 59 в тому ж селі, не звернувши при цьому уваги, що на дишлі причепу перебуває ОСОБА_6 , який забрався на дишло в той момент, коли трактор був у нерухомому стані, тобто до початку руху.

В подальшому, проїхавши близько 279 метрів в напрямку домоволодіння ОСОБА_3 , ОСОБА_6 не втримавшись, впав із дишла причепу на проїзну частину вулиці, опинившись таким чином під колесами причепа, внаслідок чого переднім та заднім колесом лівої сторони причепу здійснено наїзд на нього, при цьому не припиняючи руху трактору.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №57 від 30.03.2023 у ОСОБА_6 на час судово-медичного обстеження виявлені наступні тілесні ушкодження: політравма, множинні переломи кісток тазу зі зміщенням: розрив лівого крижового-клубового з`єднання, розрив лонного з`єднання, закритий перелом 3-4-5-6-7-8-9-10 ребер зліва зі зміщенням, лівобічний гематоракс, закрита травма органів черевної порожнини: розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, десерозація попереково ободової кишки, розрив парієтальної черевини зліва, зачеревна гематома зліва та гематома малого тазу, крововиливи сечового міхура, закрита травма грудної клітки, лівобічний гематоракс, закритий перелом шийки малогомілкової кістки без зміщення, постгеморогічна анемія 3 ст., чисельні садна тулубу, кінцівок, забійно-рвана рана чола та лівого ліктя.

Політравма, множинні переломи кісток тазу зі зміщенням: розрив лівого крижового-клубового з`єднання, розрив лонного з`єднання, закритий перелом 3-4-5-6-7-8-9-10 ребер зліва зі зміщенням, лівобічний гематоракс, закрита травма органів черевної порожнини: розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, десерозація попереково ободової кишки, розрив парієтальної черевини зліва, зачеревна гематома зліва та гематома малого тазу, крововиливи сечового міхура, закрита травма грудної клітки, лівобічний гематоракс, постгеморогічна анемія 3 ст. по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаку небезпеки для життя в момент заподіяння.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №58 від 27.04.2023, в діях водія трактору марки МТЗ-52 д.н.з. НОМЕР_2 з причепом д.н.з. НОМЕР_1 невстановленої марки, ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимог пунктів 10.1, 21.1, 21.11.а, 31.1, 31.4, 31.4.5.б, 31.4.7.а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Зі скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді отримання ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень у причинному зв`язку знаходиться невиконання та порушення водієм ОСОБА_3 наступних пунктів вимог Правил дорожнього руху України:

п.10.1 - «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.21.1 - «дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення»;

п.21.11.а - «забороняється перевозити: пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні), призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобілі-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла».

У даній дорожній ситуації ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 21.1, 21.11.а, 31.1, 31.4, 31.4.5.б, 31.4.7.а Правил дорожнього руху України, при виконанні яких мав технічну можливість попередити наїзд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 29.01.2023 року близько 12 год. він приїхав на належному йому тракторі МТЗ-52 до розібраного будинку по АДРЕСА_2 , де стояв його причеп, завантажений дошками. Після того як причеп було приєднано до трактора він почав дуже помалу виїжджати ним із території вказаного господарства, оскільки причеп ледве проходив у ворота та не помітивши, що в той момент коли він призупинився щоб перемикнути передачу на дишло причепу сів ОСОБА_6 , поїхав в напрямку свого господарства по АДРЕСА_1 . Коли заїхав на свій город то побачив, що йому махає руками ОСОБА_7 , який проїжджав повз нього на велосипеді та повідомив йому, що він зачепив трактором Василя. Після цього він вимкнув двигун трактора, одразу пішки побіг назад та побачив, що ОСОБА_6 лежить на дорозі, а навколо нього зібралися люди, які повідомили, що вже викликали швидку допомогу. Коли саме ОСОБА_6 сідав на дишло причепа та впав з нього, потрапивши під колеса трактора, він не бачив. Також, обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, щиро розкаявся у скоєному та вказав, що добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, купував всі необхідні йому ліки та неодноразово привозив донорів крові, поки він лежав у лікарні в м. Конотоп.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Заслухавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, приймаючи до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого ним діяння, викладених в обвинувальному акті, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що стосуються цивільного позову та речових доказів, а також даних, які характеризують обвинуваченого.

При цьому судом було з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження змісту цих обставин, не встановлено сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За наведеного, суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, так як він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений не працює, раніше згідно ст.89 КК України не судимий, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю ІІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання суд враховує активне сприяння розкриттю злочину, що полягає у сприянні обвинуваченим встановленню істини у справі, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину, щире каяття обвинуваченого, так як він критично оцінив вчинений ним злочин та висловлює жаль з приводу скоєного, а також добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який санкція статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які його обтяжують, дані про його особу, суд, вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з цим, враховуючи обставини вчинення злочину, думку потерпілого ОСОБА_6 , який в поданій до суду заяві вказав, що не має будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, оскільки він відшкодував йому шкоду в повному обсязі, та просив суд не призначати реальне покарання, а також висновок органу пробації та позицію прокурора про відсутність необхідності реального відбуття покарання обвинуваченим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України.

Крім цього, враховуючи характер вчиненого злочину, а також значний водійський стаж обвинуваченого, відсутність даних про систематичне порушення ним Правил дорожнього руху України та про притягнення його до адміністративної відповідальності за такі порушення, а також, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи та отримує дохід від продажу, вирощеної ним, сільськогосподарської продукції, для реалізації якої за межами Конотопського району використовує власний транспортний засіб, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами.

В кримінальному провадженні фінансовим управлінням Конотопської міської ради в Сумській області заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 , на суму 7019 грн. 50 коп. Обвинувачений ОСОБА_3 вимоги позову визнав повністю.

Згідно з ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Таким чином, заявлений по справі цивільний позов фінансового управління Конотопської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 на суму 7019 грн. 50 коп. підлягає задоволенню, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні встановлена в судовому засіданні, розмір витрат на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення підтверджується довідкою медичного закладу і не оспорюється самим обвинуваченим.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 в ході досудового розслідування не обирався, клопотання про його обрання до суду не надходило та враховуючи поведінку обвинуваченого під час розгляду справи, суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт накладений на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 7019 (сім тисяч дев`ятнадцять) гривень 50 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.02.2023 року на трактор марки МТЗ-52 д.н.з. НОМЕР_3 з причепом, д.н.з. НОМЕР_1 невстановленої марки - скасувати.

Речові докази: трактор марки МТЗ-52 д.н.з. НОМЕР_2 з причепом, д.н.з. НОМЕР_1 невстановленої марки, які зберігається на території ВПД №1 (м. Буринь) Конотопського РВП ГУНП Сумській області, після набрання вироком законної сили повернути власнику - ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же самий строк з моменту вручення його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1