КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що згідно з вимогами ст. 303 КПК України до суду може бути оскаржена бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але виключно за наслідками подання заяви чи повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення. При цьому, згідно приписів п. 4 ст. 214 КПК України, при внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань має бути зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, і тому такий має міститися у заяві чи повідомленні, оскільки отримання такої інформації в інший спосіб законом не передбачено. Однак, як вбачається з поданої ОСОБА_5 заяви від 23.09.2021 року, вона не містить викладу обставин вчинення кримінального правопорушення, а містить лише його припущення щодо вчинення суддею кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 363, 382 КК України. Всі зазначені в ній відомості зводяться до незгоди ОСОБА_5 , як позивача, з винесеним рішенням від 17.09.2018 року по справі №813/3362/18, суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 , та не вказують на конкретну подію кримінального правопорушення,а тому, вважаючи, що відсутні підстави для _________________________________________

Справа №11-сс/824/2290/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 , залишив скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою через порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, визнати протиправним невнесення працівниками Державного бюро розслідувань відповідних відомостей на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України, і зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відповідні відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуваною ухвалою від 07.11.2022 року слідчий суддя порушив норми матеріального права, а саме, слідчий суддя зобов`язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії, та захистити його права, гарантовані ст. 40 Конституції України та ст. 56 КПК України, або на підставі ст.ст. 8, 55 Конституції України вказати в ухвалі, що його позбавлено цих або його права не порушувались і не порушуються, що зроблено не було, в результаті чого порушено норми ст.ст. 8, 22, 55 Конституції України.

Крім того, оскаржуваною ухвалою слідчий суддя порушив норми процесуального права, а саме вимоги ст.ст. 1, 2 КПК України, оскільки в ухвалі суддя посилається на норми КПК України, які не надають право судді відмовити в задоволені його скарги, але, крім КПК України, до кримінального процесуального законодавства України входить ще Конституція України, Рішення Конституційного Суду України, які обов`язкові до виконання на всій території України, а в ухвалі взагалі не вказано чи були порушені його права, які саме чи ні, чи було порушено норми Конституції України, що являється грубим порушенням норм ст. 8 Конституції України.

Також ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ч. 2 ст. 55 КПК України, так як з моменту подання ним заяви про вчинений злочин до Державного бюро розслідувань, а саме 23.09.2021 року, він набув статусу потерпілого, і даний статус не встановлює слідчий суддя, тому в ухвалі суддя зобов`язаний був вказати докази, які підтверджують, що кримінального правопорушення щодо нього не було і, що не було порушено права гарантовані Конституцією України та КПК України, а, не надавши таких відомостей, суддя порушив норми даної статті.

При цьому, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний був задовольнити його скаргу, так як, відповідно до даної норми, працівники Державного бюро розслідувань зобов`язані були зареєструвати його заяву про вчинений злочин та визнати його потерпілим або вказати в ухвалі, що працівники Державного бюро розслідувань мають право порушувати права гарантовані п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, чого не було зроблено.

Крім того, на виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий суддя не вказав докази, що підтверджують, що його заява про кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення і, що працівники Державного бюро розслідувань мали право не вносити дані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, чим порушено норми даної статті.

Тому вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, що працівники Державного бюро розслідувань мають право не вносити до ЄРДР інформацію на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року.

В свою чергу апелянт стверджує, що на адресу Державного бюро розслідувань 23.09.2021 року ним було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення та в цій заяві він вказав об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину та надав докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і на підставі ст. 214 КПК України дана заява підлягає реєстрації шляхом внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому в КПК України відсутні норми, які чітко регламентують форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення та надають право Державному бюро розслідувань не вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.09.2021 року.

Таким чином, вважає, що оскаржуваною ухвалою слідчий суддя грубо порушив норми ч. 1, 4 ст. 214 КПК України та позбавив його прав, гарантованих ст. 40 Конституції України та ст.ст. 55, 56 КПК України.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 07.11.2022 року, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що він не був присутнім при оголошенні оскаржуваної ухвали, яка йому судом на наступний день після оголошення не направлялась, а про останню він дізнався лише 14.03.2023 року, отримавши її з суду рекомендованим листом.

Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, ні ОСОБА_5 , ні прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, при цьому ОСОБА_5 в апеляційній скарзі висловив прохання про її розгляд у його відсутність, а прокурор про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду від нього не надійшло, тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів провадження вбачається, що розгляд скарги ОСОБА_5 відбувся без його участі, оскільки ОСОБА_5 висловив у скарзі прохання та надіслав до районного суду клопотання про її розгляд у його відсутність. При цьому в матеріалах справи також наявна лише копія супровідного листа Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року про направлення ОСОБА_5 копії ухвали, але відсутні докази її отримання. Зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що ОСОБА_5 копію цього судового рішення отримав 14 березня 2023 року, а апеляційну скаргу він направив до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку 15 березня 2023 року.

Зважаючи на вказані обставини та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку ОСОБА_5 пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_5 , то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 23 вересня 2021 року ОСОБА_5 , засобами поштового зв`язку, подав до Державного бюро розслідувань заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року, в якій, серед іншого, просив зареєструвати дану заяву в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та відкрити кримінальне провадження за ст.ст. 366, 382 КК України відносно судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 , який, зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, при розгляді його позову, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації та умисного невиконання рішень Конституційного Суду №1-рп/99 від 09.02.1999 року, №8-рп/2005 від 11.10.2005 року, №19-рп/2009 від 08.09.2009 року, №1-9/2015 від 13.05.2015 року, прийняв незаконне рішення від 17.09.2018 року по справі №813/3362/18, оскільки зобов`язаний був застосувати норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а не Постанови Кабінету Міністрів України, в результаті чого порушив його права, гарантовані ст.ст. 40, 55 Конституції України.

Не отримавши інформації щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 02 жовтня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати протиправним невнесення працівниками Державного бюро розслідувань відповідних відомостей на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України, та зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відповідні відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя залишив її без задоволення і з таким рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає безпідставними доводи ОСОБА_5 про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то, відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 23 вересня 2021 року ОСОБА_5 стверджував про скоєння суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 382 КК України, вбачаючи такі в ухваленні рішення від 17.09.2018 року по справі №813/3362/18 за результатами розгляду позову ОСОБА_5 , яке, на його думку, є незаконним, оскільки суддя зобов`язаний був застосувати норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а не Постанови Кабінету Міністрів України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, заява ОСОБА_5 не містить об`єктивних даних про вчинення вказаним суддею зазначеного кримінального правопорушення, оскільки за своїм змістом і суттю ця заява є висловленням незгоди із рішенням судді у конкретній судовій справі за процедурою адміністративного судочинства, отже не є повідомленням про кримінальне правопорушення, що в свою чергу, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях судді кримінального правопорушення. При цьому зауважує, що всупереч твердженням заявника, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до Державного бюро розслідувань не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, посилання ОСОБА_5 на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є необґрунтованими.

При цьому, що стосується посилань ОСОБА_5 на висновки, викладені у певних судових рішеннях Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг на інші аналогічні ухвали, які були скасовані, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, а саме - у постанові палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного суду, на підставі ч. 4 ст. 442 КПК України, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 07 листопада 2022 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3