Провадження №1-кп/127/660/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною другою статті 190, частиною четвертою статті 185, частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190, частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали. Крім того, посилалась на ту обставину, що ОСОБА_5 вчинив ряд інкримінованих йому діянь після направлення відносно нього кримінальних проваджень до суду. Зауважила, що обвинувачений у зв`язку з неявкою до суду був оголошений в розшук. Саме тому прокурор вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти нові злочини, переховуватись від суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 - вважають, що правові підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні. Зокрема, зауважили, що до обвинуваченого вже обраний запобіжний захід у вигляді застави. Захисник обвинуваченого також зауважив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно його підзахисного не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, а тому має бути повернутий прокурору. Також захисник зауважив, що прокурор не надала суду документи, які підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння, що перешкодило стороні захисту ознайомитись з ними і узгодити лінію захисту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 27.07.2023. Згідно з наданим суду клопотанням обвинувачений 17.07.2023 від отримання його копії та відмітки у примірнику прокурора про отримання копії клопотання відмовився. Тому суд вважає, що прокурором були вжиті заходи, спрямовані на вручення обвинуваченому копії клопотання відповідно до наведених вище вимог кримінально-процесуального закону.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні посилався на ту обставину, що йому не була вручена копія клопотання відповідно до вимог кримінально-процесуального закону. Разом з тим, як суд зазначив вище, стаття 199 КПК є відсильною до статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що вимоги щодо вручення копії клопотання не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання поширюються лише на обвинуваченого. Застереження про необхідність дотримання зазначених вимог щодо захисника обвинуваченого наведена норма кримінально-процесуального закону не містить. Саме тому суд вважає, що посилання захисника обвинуваченого на недотримання вимог кримінально-процесуального закону в частині ненадання захиснику завчасно копії клопотання не ґрунтуються на наведених вище нормах.

Суд вважає за доцільне зауважити таке. Відповідно до частини першої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Як суд зазначив вище, строк дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 27.07.2023. Клопотання про продовження зазначеного строку прокурором було надане суду в судовому засіданні, тобто в межах строку визначеного частиною першою статті 199 КПК.

Зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Обґрунтовуючи своє клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор послалась на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, частина яких була останнім вчинена під час дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, тобто фактично застави, під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений перебував у розшуку в зв`язку з ухиленням від явки до суду, перебуваючи на волі, може вчиняти дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Оцінюючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що доводи, озвучені прокурором, слід визнати слушними. При цьому суд приймає до уваги, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду не надані.

Захисник обвинуваченого, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, посилався на ту обставину, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, а тому має бути повернутий прокурору. Разом з тим, суд враховує, що суд уповноважений ухвалити рішення про повернення обвинувального акту прокурору судом відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 314 КПК лише за результатами підготовчого судового засідання. З матеріалів кримінального провадження випливає, що підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, в якому до обвинуваченого застосований запобіжний захід, клопотання про продовження якого подане прокурором, було проведене 20.04.2023. У подальшому зазначене кримінальне провадження 07.06.2023 було об`єднане з первинним кримінальним провадженням. І після вирішення відводу складу суду, заявленого захисником обвинуваченого, суд 20.07.2023 приступив до стадії оголошення обвинувального акта та встановлення порядку і обсягу дослідження доказів у об`єднаному кримінальному провадженні. Саме тому суд вважає, що правові підстави для вирішення питання про повернення обвинувального акта прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону відсутні.

Захисник обвинуваченого, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, посилався на те, що прокурор не надала суду документи, які містяться у матеріалах кримінального провадження, якими вона має намір підтвердити винуватість його підзахисного. Разом з тим, суд враховує, що порядок відкриття матеріалів кримінального провадження регламентований статтею 290 КПК. При цьому абзацом другим частини четвертої статті 291 КПК визначено, що надання суду інших документів, ніж визначених абзацом першим частини четвертої статті 291 КПК, до початку судового розгляду забороняється. Саме тому суд в якості заперечення проти задоволення клопотання прокурора не приймає до уваги посилання захисника на ненадання суду матеріалів кримінального провадження, що перешкодило останньому ознайомитись з ними.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні посилались на те, що до обвинуваченого вже обраний запобіжний захід у вигляді застави, тому звернення прокурором з клопотанням, яке є предметом судового розгляду, безпідставне. Разом з тим, суд вище зазначив, що до суду були направлені різні обвинувальні акти, які за результатами судового розгляду 07.06.2023 були об`єднані в одне провадження.

Згідно з частиною третьою статті 26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Клопотання про звернення раніше застосованої до обвинуваченого застави у дохід держави або її повернення заставодавцю до суду подане не було. Тому суд позбавлений можливості вирішити ці питання з власної ініціативи. Саме тому твердження захисника про застосування до обвинуваченого декількох запобіжних заходів як підставу для відмови у задоволенні клопотання прокурора суд оцінює крититично.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 обмежений від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2023 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

Сторона захисту в судовому засіданні клопотала про визначення ОСОБА_5 мінімально допустимого розміру застави. Своє клопотання захисник мотивувала тим, що мати обвинуваченого працює на посаді вчителя, а тому не має змоги сплатити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Разом з тим, такі твердження сторони захисту жодними доказами в судовому засіданні не підтверджені, а тому суд оцінює їх критично.

З огляду на викладене, враховуючи характер та тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне застосувати до останнього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_5 має бути звільнений з-під варти з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити на 60 днів, з 20 липня 2023 року до 23.59 годину 17 вересня 2023 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_5 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: