Справа №711/1999/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 05 лютого 2022 року, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованогоза адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 04.02.2022 року близько 20 години 45 хвилин, перебуваючи поблизу магазину «Світанок», розташованому по вул. Шкільній, 1 в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, здійснив посадку трьох пасажирів без мотошоломів на транспортний засіб, що перебував у його користуванні, не маючи при цьому посвідчення водія на право керування ним, а саме на самостійно переобладнаний, не зареєстрований в уповноваженому органі МВС мотоцикл «МТ-10», без номерного знаку, експлуатація якого згідно висновку експерта № СЕ- 19/124-22/1770-ІТ від 21.03.2022 у зв`язку з перебуванням в непрацездатному стані робочої гальмівної системи переднього колеса заборонялася, та у якому відсутні обладнані місця, призначені для перевезення, а саме сидіння пасажирів: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 - на прикріплену до правої бокової частини мотоциклу самостійно виготовлену конструкцію у вигляді дерев`яних дошок та колеса з крилом, ОСОБА_12 - позаду себе, після чого, ОСОБА_7 порушуючи вимоги п.п. 2.1 а), 2.9 в) 2.3 б), 2.3 г), 21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, розпочав та здійснював рух керованим ним вказаним транспортним засобом по проїзній частині вул. Шкільна в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області з розміщеним у зазначеному порядку пасажирами, та відповідно їх перевезення.

Під час руху мотоциклу «МТ-10» під керуванням ОСОБА_7 , він, діючи необережно, близько 20 години 46 хвилин допустив падіння пасажира ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проїзну частину по вул. Шкільній в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області з приєднаної до мотоциклу саморобної конструкції, в результаті чого відбулося травмування пасажира ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 04.02.2022 з місця події доставлено до КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, де він ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок тілесних ушкоджень помер.

Внаслідок вказаної Дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «МТ-10» без номерного знаку, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/051 від 18.03.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток склепіння та основи черепа, крововиливів над та під твердими та під м`якими мозковими оболонками: субдуральної гематоми в скронево-потиличній ділянці справа, епідуральної гематоми лівої скронево-тімяної частки, пневмоцефалії, поперечної і аксіальної дислокації мозку (клінічно), забою-розміщення головного мозку, що в своєму перебігу ускладнилась, травматичним набряком-набуханням головного мозку. Вказані ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи (ДТП 04.02.2022 р.) і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_11 знаходяться в прямому причинному зв`язку з (ДТП 04.02.2022 р.) та настанням його смерті.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-22/1747-ІТ від 21.03.2022 водій мотоцикла «МТ-10» ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати покази. Цивільний позов прокурора визнав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту в суді показав, що викладене в обвинувальному акті відповідає дійсності. Вказав, що користувався мотоциклом МТ, який належить брату та який він самостійно переобладнав. Так, події відбувалися 04.02.2022 року у вечірній час доби він разом з ОСОБА_10 поїхали на вищевказаному мотоциклі з місця його проживання, АДРЕСА_1 до магазину Світанок випити кави. Біля магазину до них підійшов потерпілий, ОСОБА_11 та вони вирішили поїхати до клубу с.Ладижинка. ОСОБА_11 сів на прикріплену до правої бокової частини мотоциклу дерев`яну конструкцію. По дорозі до клубу ОСОБА_11 випав з мотоцикла, що він, ОСОБА_7 , відразу не помітив, про що йому повідомив ОСОБА_12 , який також їхав з ними на мотоциклі. В подальшому викликали швидку допомогу та потерпілого було доставлено до лікарні, де він помер. У вчиненому щиро кається. Вказав, що цивільний позов прокурора визнає повністю.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, а також враховуючи думку прокурора, потерпілого, захисника, законного представника, обвинуваченого, за відсутності заперечень з їх сторони та за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів обвинувачення щодо тих обставин, які ніким не оспорюються: часу, місця, способу, предмету, наслідків вчинення кримінального правопорушення, зазначених у обвинувальному акті, та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, допитом обвинуваченого, документами, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, оцінивши фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який за місцем проживання та місцем навчання в ДНЗ «Уманський професійний аграрний ліцей» характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вбачає вчинення злочину неповнолітнім та щире каяття.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

При обранні ОСОБА_7 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали кримінального провадження, що його характеризують, які додані прокурором в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 3 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Окрім того, суд також враховує положення ч. 1 ст. 98 КК України, згідно якої, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність злочину, наслідки від вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обставини справи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків, застосувавши ст.ст. 75, 104 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Під час судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли, тому суд не вбачає підстав для самостійного застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів на проведення експертиз № СЕ-19/124-22/1770-ІТ від 21.03.2022 в сумі 2745,92 грн. та № СЕ-19/124-22/1747-ІТ від 21.03.2022 в сумі 1372,96 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Паланської сільської ради Уманського району до ОСОБА_7 , третя особа: КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, який подано у відповідності до ст. 128 ЦПК України підлягає до задоволення.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводиться закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи,яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання »,затвердженим постановою КМУ № 545 від 16.07.1993.

Таким чином, в силу вищезазначених правових норм, витрати, понесені лікувальним закладом на лікування ОСОБА_11 в сумі 18270,43 грн., що підтверджено довідкою КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, підлягають стягненню з ОСОБА_7 ..

В порядку ст. 61 КПК України потерпілою ОСОБА_4 пред`явлено до Моторного (транспортного) страхового бюро України цивільний позов на загальну суму 113114,20 грн..

В обгрунтування вимог позову позивач посилалася на те, що ОСОБА_11 є її рідним сином. ОСОБА_7 не укладав договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності автовласників на території України, на Моторне (транспортне) страхове бюро України покладається обов`язок на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В силу вимог ч.27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В даному випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2022 встановлена в розмірі 6500,00 грн. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 78000 грн.(12х6500=78000). Відповідно до фіскальних чеків сума на поховання ОСОБА_11 становить 19288,00 грн. Відповідно до фіскальних чеків сума на лікування ОСОБА_11 з 04.02.2022 по 11.02.2022 становить 15826,20 грн.

Представником відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на цивільний позов потерпілої подано відзиввідповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ст. 1188 ЦК України передбачено,що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений чіткий перелік випадків, у яких МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону , та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону ; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Встановлено, що на момент настання ДТП транспортний засіб «МТ-10», без державного номерного знаку, яким керував ОСОБА_7 не було забезпечено договором обов`язкового страхування внаслідок чого ОСОБА_4 звернулася з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону.

Страховик (у випадках, передбачених п. 41.1 та п.41.2 ст. 41 Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пунктах 3, 5 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд приходить до висновку про наявність у потерпілої ОСОБА_4 протягом тривалого періоду часу, моральних страждань і переживань, оскільки у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, відбулися істотні зміни в житті ОСОБА_4 пов`язані із втартою сина. Всі ці обставини негативно позначилися на моральному стані потерпілої.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 спричинено моральну шкоду, проте враховуючи, що керований обвинуваченим ОСОБА_7 , транспортний засіб, не застрахований на території України, у відповідності до частини першої статті 1167 ЦК України, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає, що на користь потерпілої ОСОБА_4 з Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 78000,00 гривень.

Що стосується матеріальних витрат пов`язаних з похованням, то слід зазначити.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-VI Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Суд вважає, що з Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування витрат на поховання необхідно стягнути кошти в сумі 11943 грн., оскільки саме такі витрати підтверджені ОСОБА_4 належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера № 80 від 14.02.2022 та довідкою салону ритуальних послуг «Скорбота» від 12.02.2022.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого на суму 15826,20 грн., то слід зазначити.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Суд вважає, що вказані витрати на лікування ОСОБА_4 не підтверджено належними доказами, оскільки не додано листа лікарського призначення із зазначенням необхідних для лікування потерпілого препаратів. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що витрати пов`язані з лікуванням потерпілого не підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, а саме з Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню моральна шкода в сумі 78000 грн., витрати на поховання в сумі 11943 грн., оскільки саме така сума підтверджена належними доказами.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Застосувати до ОСОБА_7 вимоги ст.ст.75, 104 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовій строк 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експертів на проведення експертиз в загальному розмірі 4118,88 грн. стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Речові докази: мотоцикл «МТ-10» без реєстраційного номера, який залишено на зберігання ОСОБА_7 - залишити ОСОБА_7 ; копію карти виїзду швидкої медичної допомоги № 516, яку приєднано до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області (реквізити - отримувач:ГУК у Черкаській області/тг с. Паланка/24060300, , Банк Казначейство України р/р - UA 0023651, код платежу 24060300, інші надходження) витрати, понесені КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_11 в сумі 18270,43 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, , адреса: м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8, поштова адреса:02002, Київ-2, а/с 272 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , моральну шкоду в сумі 78000 грн. та витрати на поховання 11943 грн., а всього 89943 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1