справа № 462/3014/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року місто Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данилівка, Покровського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, працюючого на посаді помічника пивовара ТОВ «Перша приватна броварня», військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на всій території України введено воєнний стан та оголошено мобілізацію.

12 січня 2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до довідки військово лікарської комісії №8/13 від 12 січня 2023 року був визнаним придатним до військової служби.

У подальшому, 12 січня 2023 року ОСОБА_4 під особистий підпис отримав повістку, тобто був належним чином повідомленим про необхідність з`явитись о 08:00 год. 30 січня 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшої відправки на військову службу під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Проте, ОСОБА_4 достовірно володіючи інформацією про час відправки до військової частини для проходження військової служби та місце розташування збірного пункту, всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України № 758/2022 від 7 листопада 2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», не маючи поважних причин та правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув о 08:00 год. 30 січня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , для проходженням військової служби за загальною мобілізацією, внаслідок чого ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, дав покази про те, що він 12 січня 2023 року пройшов ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був визнаним придатним до військової служби. У той же день він отримав повістку, згідно з якою він був зобов`язаний о 08:00 год. 30 січня 2023 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки на військову службу під час загальної мобілізації до військової частини Збройних Сил України. Проте, він злякався та вирішив не з`являтися до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, він не має поважних причин та правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Щиро кається, просить суворо не карати.

Суд у відповідності до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які не оспорюються обвинуваченим, переконавшись, що він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності його позиції, та роз`яснивши про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи встановлені обставини, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена та його дії слід кваліфікувати за ст. 336 КК України, оскільки він вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, конкретні обставини кримінального провадження; ставлення обвинуваченого до скоєного - вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває /Т-2 а.с.93,95/, раніше несудимий, офіційно працевлаштований на роботі.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без реального відбування покарання, і тому вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання, встановивши при цьому іспитовий строк на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків згідно із ст. 76 КК України, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: повістку, видану 12.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 /Т-2 а.с.72-74/ - залишити в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і поданням на нього письмових зауважень, а також на отримання копії вироку.

Суддя:

Оригінал вироку.