УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа №682/1525/22

провадження № 51-4589ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

Головуючої ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року і

встановила:

вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колом`є Славутського району Хмельницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15-ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2

ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України, визнано винуватим та призначено покарання: за ч. 3 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років; за

п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років; за ч. 2

ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднано покарання за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 17 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законом.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 19 травня 2022 року близько 22:30 год прийшов до ОСОБА_5 за адресою:

АДРЕСА_2 , та маючи при собі мисливського ножа, який є холодною клинковою зброєю колюче-ріжучої дії, якого приніс із собою та заздалегідь приготував його для використання, як знаряддя для вчинення вбивства, не бажаючи бути поміченим, чекав біля вхідних дверей будинку доки з нього вийде ОСОБА_5 . Близько 23:30 год, під час того, як ОСОБА_5 вийшла з будинку в господарських справах, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті особи та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою вбивства, здійснив напад на ОСОБА_5 , зокрема, наніс один удар невстановленим в ході досудового розслідування тупим твердим предметом в праву тім`яну ділянку голови ОСОБА_5 , після чого застосовуючи фізичну силу, не реагуючи на крики та прохання потерпілої припинити такі дії, долаючи її фізичний опір, заштовхав потерпілу в приміщення будинку, де продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_5 , в кімнаті кухні наніс їй ще один удар невстановленим в ході досудового розслідування тупим твердим предметом в ділянку нижньої губи справа.

Потім, діставши ножа, цілеспрямовано, умисно наніс ОСОБА_5 один удар лезом ножа в праву скроневу ділянку голови та один удар вістрям леза ножа в ділянку розташування життєво важливих органів, а саме, в передню частину грудної клітки. Почувши крики ОСОБА_5 , в кімнату кухні з сусідньої кімнати будинку увійшов її син - ОСОБА_6 , та побачивши сутичку, почав перешкоджати ОСОБА_4 нанести останні удари ножем його матері.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_4 спрямованих на вбивство ОСОБА_5 остання отримала легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 19 травня 2022 року близько 23:32 год у ОСОБА_4 , який будучи особою яка вчинила незакінчений замах на вбивство ОСОБА_5 , у її будинку на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник новий злочинний умисел спрямований на вбивство ОСОБА_6 , який увійшов до кімнати кухні з сусідньої кімнати будинку, де в той час перебував ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті особи та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, будучи обізнаним про підвищені травматичні властивості ножа, використовуючи його як знаряддя для вбивства, долаючи фізичний опір ОСОБА_6 почав наносити йому удари лезом мисливського ножа, який є холодною клинковою зброєю колюче-ріжучої дії, якого утримував у правій руці, у ділянку розташування життєво важливих органів ОСОБА_6 , заподіявши не менше семи ударів клинком ножа, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження від яких потерпілий ОСОБА_6 помер на місці події.

Також, судами встановлено, що весною 2015 року ОСОБА_4 перебуваючи в одному із населених пунктів Маріупольського району Донецької області, більш точного місця та часу встановити не представилося можливим, знайшов та в такий спосіб придбав мисливського ножа, який є холодною клинковою зброєю колюче-ріжучої дії, та у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб перемістив вказаного ножа до будинку за місцем проживання в АДРЕСА_1 .

В подальшому, 19 травня 2022 року, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за місцем проживання близько 22:00 год взяв вищезазначеного мисливського ножа, та з метою використання його як знаряддя для вчинення вбивства ОСОБА_5 , без передбаченого законом дозволу, переніс його під своїм одягом на територію домогосподарства останньої і вчинив замах на вбивство ОСОБА_5 та вбивство її сина ОСОБА_6 , після чого залишив ніж на місці події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений зазначає про те, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Стверджує, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3

ст. 15-ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України він вчиняв у стані сильного душевного хвилювання. Крім того, посилається на порушення права на захист, оскільки вважає, що захисник ОСОБА_7 неналежно та неефективно виконував свої обов`язки щодо захисту підсудного.Вказує, що йому призначено надто суворе покарання, а тому просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України, оскільки він вину визнав, щиро розкаявся, приймав участь у бойових діях. Зазначає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК України.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення злочинів, встановлених судами нижчих інстанцій.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що засуджений не оспорює висновків суду щодо доведеності винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 263 КК Україною. При цьому не погоджується з висновками суду щодо його засудження за ч. 3 ст. 15-ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та стверджує, що вчиняв їх у стані сильного душевного хвилювання.

Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням засудженого, оскільки висновки суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 .

Усупереч твердженням засудженого, вирок відповідає вимогам ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема, винуватість ОСОБА_4 у незакінченому замаху на умисне вбивство та умисному вбивстві особою, яка раніше вчинила умисне вбивство підтверджується визнавальними показаннями останнього, який в судовому засіданні повідомив, що ввечері 19 травня 2022 року, взявши ножа пішов до домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 , яка була його співмешканкою, з метою помсти за зраду. Що трапилося далі не пам`ятає, але коли опинився в своєму будинку, то в нього на обличчі була кров. Потім він пішов до річки, де зустрів односельця ОСОБА_8 , який йому розповів, що люди говорять, що він «підрізав ОСОБА_9 сина».

Судом в основу доказової бази по цьому кримінальному провадженню також було покладено показання потерпілої ОСОБА_5 , яка у судовому засіданні зазначила, що коли вийшла на поріг будинку, ОСОБА_4 завдав їй удар в голову якимось важким предметом. Потім заштовхав її в коридор і заподіяв їй ще декілька ударів по голові і обличчю. Після чого, дістав ніж та наніс їй один удар в голову та грудну клітину. На її крики з кімнати вибіг син, який намагався перешкодити ОСОБА_4 , тоді останній почав завдавати удари ножем сину, яких було більше п`яти.

Окрім наведених вище доказів суд послався на протокол огляду місця події від 20 травня 2022 року, протокол про результати здійснення негласних слідчих дій від 16 червня 2022 року, протокол слідчого експерименту із потерпілою від

24 травня 2022 року, DVD-диску від 24 травня 2022 року №2448-9-22 за результатами проведення НСРД, висновки судово-медичних експертиз №39 від 22 червня 2022 року, №52 від 13 липня 2022 року, №73 від 20 травня 2022 року, №285 від 13 червня 2022 року, висновки судово-психіатричних експертиз №178 від 01 червня 2022 року, №445 від 21 жовтня 2022 року, висновки експертиз №179 від 27 травня 2022 року, №886 від 31 травня 2022 року, №71 від 12 серпня 2022 року, а також інші докази, зміст яких детально відображено у вироку.

Суд, оцінивши дані показання, у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

При цьому місцевий суд зазначив, що знаряддя вчинення злочинів (ніж), характер, локалізація, механізм та спосіб завдання тілесних ушкоджень (завдання двох ударів ножем потерпілій ОСОБА_5 в голову та грудну клітину, а також сім ударів сину потерпілої ОСОБА_6 в життєво важливі органи) свідчать про те, що ОСОБА_4 діяв з умислом на вбивство як ОСОБА_5 , проте не вчинив усіх дій необхідних для вбивства, з причин, що не залежали від його волі, так і її сина ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3

ст. 15-ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України повністю доведена і його дії кваліфіковано правильно.

Твердження засудженого у касаційній скарзі про те, що він вчинив вищевказані інкриміновані йому кримінальні правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, є безпідставними.

Статтею 116 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується виною у формі умислу та особливим емоційним станом суб`єкта - станом сильного душевного хвилювання.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний стан, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо, і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Засуджений стверджує, що знаходився у такому стані через дії потерпілої ОСОБА_5 , яка його покинула й пішла проживати з іншим чоловіком. Додатково засуджений звертає увагу суду на те, що отримав контузію, яка могла вплинути на його емоційний та психічний стан. Однак ці аргументи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається із вироку місцевого суду систематичного здійснення з боку потерпілої по відношенню до ОСОБА_4 фізичного та психологічного насильства, що свідчило б про наявність у останнього стану сильного душевного хвилювання, встановлено не було. Натомість свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 стверджували у судовому засіданні, що ОСОБА_4 поводив себе агресивно по відношенню до ОСОБА_5 , необґрунтовано проявляв ревнощі, жорстоко з нею поводився, ображав та бив її, намагався задушити, погрожував вбивством ножем, який часто носив із собою.

Крім того, відповідно до висновку, який міститься у судово-психіатричній експертизі №178 від 01 червня 2022 року, ОСОБА_4 у період вчинення замаху на умисне вбивство та умисного вбивства міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час душевною хворобою, психічним розладом не страждає. Також з висновку судово-психіатричного експерта №445 від

21 жовтня 2022 року слідує, що ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованих йому злочинів в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходився. Засуджений не схильний до підвищеного фантазування, перекручування фактів об`єктивної дійсності та може вірно сприймати факти об`єктивної дійсності.

Таким чином, суд перевірив усі зібрані докази та не встановив фактів, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 у стані сильного душевного хвилювання, так як засуджений під час вчинення незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, у будь-якому тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, а міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає непереконливими аргументи засудженого, наведені в його касаційній скарзі щодо його перебування у стані сильного душевного хвилювання.

Щодо доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 про те, що він був позбавлений ефективного захисту через неналежну якість наданої йому правової допомоги, колегія суддів касаційного суду також вважає їх необґрунтованими.

Так, ст. 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Втім, виходячи з системного аналізу кримінального закону - ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, під час розгляду кримінального провадження за участю засудженого в судах першої та апеляційної інстанцій, захист ОСОБА_4 здійснював адвокат ОСОБА_7 . При цьому захисником в інтересах засудженого було також подано апеляційну скаргу на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року, яка відповідно апеляційним судом була розглянута. Крім того, зі змісту ухвали апеляційного суду слідує, що у поданій апеляційній скарзі засуджений не погоджувався з призначеним йому надто суворим покаранням, проте доводів щодо неналежного виконання захисником ОСОБА_7 професійних обов`язків не висловлював і предметом апеляційного перегляду вони не були.

Отже, у даному випадку немає підстав вважати, що внаслідок неефективного захисту засуджений був позбавлений справедливого судового розгляду і що це створило перешкоди для реалізації наданих йому прав.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_4 в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_4 було враховано ступінь тяжкості кожного вчиненого кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 15-ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - особливо тяжкі злочини, ч. 2 ст. 263 КК України - нетяжкий злочин), наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше судимий, вчинив вказані кримінальні правопорушення у період відбування покарання з випробуванням, за місцем проживання характеризується як такий, що схильний до зловживання алкогольними напоями, в нього можуть бути прояви неадекватної поведінки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має статус учасника бойових дій, у період військової служби був відзначений почесним нагрудним знаком начальника Генштабу - Головнокомандувача ЗСУ від 16 березня 2015 року за взірцевість у військовій службі II ступеня.

Крім наведеного, місцевий суд не встановив обставин, які б пом`якшували покарання. Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав скоєння злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у близьких відносинах та рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей та призначив остаточне покарання за правилами ст. ст. 70, 71 КК України.

Із такою позицією місцевого суду погодився й суд апеляційної інстанції. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали під час перегляду вироку суд апеляційної інстанції перевірив доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційних скаргах захисника та засудженого, та навів переконливі мотиви, у зв`язку з якими визнав їх неприйнятними.

Колегія суддів також вважає, що обраний ОСОБА_4 розмір та вид покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним кримінальним законом.

Твердження засудженого про те, що судами не було застосовано положень

ст. 69 КК України під час призначення йому покарання Суд вважає невмотивованими. Адже призначення покарання, нижчого від найнижчої межі чи іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, може мати місце в разі встановлення судами наявності кількох (щонайменше двох) пом`якшуючих обставин, які водночас істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Наведені у касаційній скарзі доводи, які, на думку засудженого, є підставою для застосування до нього положень ст. 69 КК України, були судам відомі та правильно оцінені ними під час вибору виду та розміру покарання у цьому провадженні, а тому аргументи ОСОБА_4 про необхідність призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України не заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів касаційного суду судами попередніх інстанцій дотримано вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3