ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2048/23 Справа № 185/7918/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження за №0000724 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 лютого 2005 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 104 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 2 роки;

- 14 грудня 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

- 23 березня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлена волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 2 роки;

- 09 лютого 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком на 1 рік;

- 09 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком 4 місяці. Звільнився 17 червня 2022 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строоком на 3 місяці.

На підставі п. а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання у вигляді арешту строк попереднього ув`язнення за період з 12 серпня 2022 року по 16 березня 2023 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання за цим вироком. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено з під варти в залі суду.

Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

За обставин встановлених судом першої інстанції, 03 липня 2022 року у невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_7 перебуваючи в кухонній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, помилково вважаючи, що має право розпоряджатися майном, яке йому не належить, без дозволу своєї цивільної дружини ОСОБА_9 , діючи всупереч встановленому законом порядку володіння, користування та розпорядження власністю, усвідомлюючи, що його дії носять самовільний характер, без законних на те підстав, заволодів золотим годинником торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР вартістю 26800 грн., що належить ОСОБА_9 . Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 розпорядився вказаним вище золотим годинником торгівельної марки «Польот», на власний розсуд, відчуживши його шляхом закладу та отримавши за нього грошові кошти в сумі 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

У апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на необгрунтованість висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 356 КК України. Прокурор вказує, що суд не надав належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , які вказували, що золотий годинник, який їй подарувала матір, був особистою власністю потерпілої. Разом з цим, прокурор вказує, що виходячи з положень ст.ст. 57, 60 СК України, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, а відтак враховуючи, що годинник було оцінено експертом в 26800 грн, потерпіла отримала його від матері, він є предметом індивідуального користування, коштовністю, тому висновки суду про те що між обвинуваченим та потерпілою існували шлюбні відносини, а відтак годинник є спільною сумісною власністю не відповідають дійсності. Прокурор звертає увагу і на характеризуючі дані обвинуваченого, який є раніше засудженим за ч. 1 ст. 185КК України, за викрадення велосипеду у потерпілої ОСОБА_9 , й по відбуттю покарання 17.06.2022 майже відразу, а саме 03.07.2022 вчиняє крадіжку годинника.

За вказаних обставин прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті.

Обвинувачений та йог захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Потерпіла та її представник просили обвинуваченого суворо не карати.

Мотиви апеляційного суду.

У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положеннями ст. 2 КПК України визначені завданнями кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні таємного викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, вчинена повторно.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , дослідивши докази у провадженні, дійшов висновку, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, й кваліфікував його дії за ст. 356 КК України, як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення дій, правомірність яких оспорюється громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника.

Свої висновки суд мотивував тим, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 фактично існували шлюбні відносини, оскільки вони були співмешканцями, мали спільну дитину та вели разом спільне господарство, що давало обвинуваченому підстави вважати про наявність між ним та ОСОБА_9 права спільної сумісної власності подружжя на речі, а відтак припускати, що він має на них законне право. При цьому, суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 в подальшому мав намір викупити золотий годинник, й вирішення фінансових проблем, шляхом закладу майна для ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час їх спільного проживання, було допустимим.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на заволодіння саме чужим майном, що виключає кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Перевіряючи доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок безпідставної зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд вважає їх обгрунтованими з огляду на таке.

Об`єктом злочину, передбаченого статтею 356 КК України, виступає встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов`язків, тощо. Самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку. Під удаваним слід розуміти право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється, однак насправді цим правом суб`єкт не володіє.

З об`єктивної сторони крадіжка (ст. 185 КК України) це таємне викрадення чужого майна, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб, які спроможні усвідомлювати факт викрадення.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК (крадіжка), характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Корисливий мотив злочину це внутрішнє спонукання суб`єкта злочину задовольнити особисті потреби матеріального характеру.

Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

Відповідно до положень кримінального закону крадіжка майна вважається закінченим злочином з моменту, коли винна особа повністю реалізувала умисел щодо заволодіння майном. Заволодіння передбачає такий перехід майна до винного, який надає йому навіть початкову реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі встановлювати інші обставини кримінального провадження ніж ті, що були встановлені судом першої інстанції, без безпосереднього дослідження доказів в порядку передбаченої ст. 404 КПК процедури.

Так, суд апеляційної інстанції, повторно дослідивши докази у провадженні, які були дослідженні судом першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_9 , з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на таке.

Допитаний в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, фактично визнав частково. Пояснив, що з потерпілою ОСОБА_9 вони спільно проживали, та фактично перебували у цивільному шлюбі. До того ж, зазначив, про те, що знав, що у потерпілої є золотий годинник, який їй подарувала матір. При цьому, не заперечував, що через скрутне матеріальне становище, 03 липня 2022 року фактично викрав у потерпілої вказаний годинник та заклав його в ломбард, без її попередньої згоди. Пояснити чому вирішив закласти саме годинник, який належить потерпілій, а не інші свої речі, апеляційному суду не зміг. Наполягав на тому, що він вважав годинник спільною власністю, при цьому, пояснити чому він вважав годинник спільною власністю не міг.

Потерпіла, ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила правильність наданих показів суду першої інстанції, та пояснила, що ОСОБА_7 був її співмешканцем, вони мають спільну дитину, та проживали разом та 03 липня 2022 року між ними сталася сварка, після чого вона пішла на роботу. В той день він просив у неї грошові кошти, на що вона йому відмовила, повернувшись додому вона побачила, що годинник зник, й через деякий час їй зателефонували з ломбарду та повідомили про те, що ОСОБА_7 заклав її золотий наручний годинник часів СРСР. Вказувала, що годинник їй подарувала матір, про, що знав обвинувачений та вона не надавала згоди на його заклад до ломбарду. При цьому, з огляду на те, що годинник залишився на згадку про матір, вона наміру його провадавати чи закладати не мала.

Разом з цим, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.07.2022 видно, що ОСОБА_9 заявила про те, що ОСОБА_7 з її будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , викрав золотий годинник марки «Маяк», який їй належить. При огляді вказаного домолодіння 21.07.2022 виявлено відсутність золотого годинника марки «Маяк»( Протокол огляду від 21.07.2022).

Згідно протоколу обшуку від 04 серпня 2022 року з відеозаписом до нього, в приміщенні ломбарду «Економ ломбард Добродькін О.М. та компанія», який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Центральна, буд. 41, було виявлено та вилучено золотий годинник торгівельної марки «Полет», 17 каменів часів СССР.

Відповідно до договору фінансового кредиту № 20.13 від 03.07.2022 та договору № 20.19 від 12.07.2022 ПТ «Економ ломбард Добродькін О.М. та компанія» ОСОБА_7 надав для закладу золотий годинник вагою 28,52г.

В той же час, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2022, свідок ОСОБА_14 впізнала за зовнішнім виглядом, за рисами обличчя ОСОБА_7 , як чоловіка, який 03.07.2022 заклав годинник часів СРСР.

Висновком експерта від 04.08.2022 № 1981/22, встановлено ринкову вартість годинника механізованого марки «Полет 17 камней», часів СРСР, з урахуванням зносу, станом на 17.07.2022 становила 26800 грн.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним по кримінальному провадженню доказам, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, а висновки суду, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального праворушення ч. 4 ст. 185 КК України не знайшла свого підтвердження і його дії необхідно перекваліфікувати на ст. 356 КК України, є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення.

В той же час, прокурор не наполягав на повторному допиті свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , а суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про безпідставність їх повторного допиту, оскільки з вироку суду першої інстанції видно, що надані ними покази були фактично щодо обставин та фактів, які ніким не оскаржувалися, зокрема щодо фактів здачі золотого годинника до ломбарду саме ОСОБА_7 , належності цього годинника потерпілій та обставин, які для встановлення істини у провадженні значення не мають, а зокрема факт сварки потерпілої з обвинуваченим.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що положення ст. ст. 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно - правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими, зокрема особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Відтак, твердження суду в тій частині, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували у фактичних шлюбних відносинах, а відтак обвинувачений помилково сприймав що має право на вказаний годинник, є безпідставними.

При цьому, судом апеляційної інстанції беззаперечно встановлено, що годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР належав потерпілій ОСОБА_9 , та був подарований їй матір`ю, тобто цей годинник не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, та він був особистою приватною власністю потерпілої.

Отже, навіть враховуючи сприйняття обвинуваченим та потерпілою їх проживання однією сім`єю, фактичними шлюбними відносинами, дійсного чи уявного права щодо вказаного годинника, зокрема і за умови прямої заборони потерпілої на його вилучення та обізнаності обвинуваченим його походження, у ОСОБА_7 не могло бути.

При цьому, у кримінальному провадженні, що переглядається, судом не встановлено будь-яких правових взаємовідносин (дійсних чи удаваних) щодо вказаного годинника, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 які би породжували право обвинуваченого на розпорядження чи користування цим майном.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, подарувати, використати на свої потреби, вжити за призначенням тощо), а відтак твердження суду першої інстанції щодо того, що обвинувачений, заклав годинник з подальшим наміром його викупити, не грунтується на вимогах закону.

Отже на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, належної оцінки показанням обвинуваченого та потерпілої не надав, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші й дійшов помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та кваліфікації його дій за ст. 356 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом було неправильно застосновано закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за статтею 356 КК України.

Отже, суд першої інстанції, при кваліфікації дій ОСОБА_7 припустився помилки, а саме безпідставно перекваліфікував його дії з ч. 4 ст. 185 КК України на ст. 356 КК України, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині заслуговують на увагу та вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено ОСОБА_7 03 липня 2022 року у невстановлений досудовим слідством час, знаходився у будинку АДРЕСА_2 .

В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме золотого годинника торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР, що належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вищевказанний годинник являється власністю ОСОБА_9 , впевнившись в таємності вчинюваних дій, керуючись корисливим мотивом, задля досягнення протиправної мети, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій, розуміючи, що такі є засобом до досягнення протиправної мети, 03.07.2022, у невстановлений слідством час, в кухонній кімнаті у шухляді для посуду побачив золотий годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, таємно, повторно, протиправно заволодів золотим годинником торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР вартістю 26800 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинив їй матеріального збитку на вказану суму. Надалі ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доведеним та встановленим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

При вирішенні питання виду та розміру покарання ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо та думку потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст.ст. 66, 67 КК України апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної судово-товарознавчої експертизи № 1981/22 від 04 серпня 2022 року у розмірі 220 грн. 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року на золотий годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР», - скасувати.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 416, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. (фактичного затримання)

Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 12 серпня 2022 року по 16 березня 2023 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 220 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року на золотий годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР», - скасувати.

Золотий годинник торгівельної марки «Полет», 17 каменів часів СССР, який передано на зберігання до камери схову речових доказів при ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 0010388 від 25 серпня 2022 року) повернути ОСОБА_9 за належністю.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4