Справа № 130/1556/22
Провадження №11-кп/801/755/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002066 від 05.12.2020 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.05.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, військовозобов`язаного, непрацюючого, раніше неодноразово судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до п.1, 2, ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України, без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість 22.07.2022 приблизно о 10.30 год, під час дії воєнного стану на території України, запровадженого Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про правовий режим воєнного стану», із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022, перебуваючи в АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_10 , побачив, що господар вийшов з дому, залишивши будинок без нагляду. Тоді у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, втілюючи який, він приблизно о 11.00 год шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку зайшов на подвір`я вище вказаного домоволодіння та підійшов до будинку. В подальшому, ОСОБА_7 , діючи з корисливим мотивом та метою, підбурений жагою до легкої наживи, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, таємно, умисно, через незачинене вікно, проник до однієї із кімнат, де з полиці непрацюючого холодильника, який власник використовував як шафу, повторно, викрав грошові кошти в сумі 1200 грн номіналом по 200 грн. Після скоєного ОСОБА_7 залишив місце злочину та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнової шкоди на вище вказану суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Прокурор вказує на безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, переконаний, що при призначені покарання судом не врахована тяжкість та обставини вчинення злочину, а також особа обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має міцних соціальних зв`язків, у нього відсутнє постійне місце роботи або навчання, відсутнє постійне джерело заробітку, він раніше неодноразово судимий.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому є слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані неухильно дотримуватися вимог закону щодо індивідуалізації покарання враховуючи ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд зважив на пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілого та наявність в обвинуваченого матері, яка потребує догляду.

На думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням є необґрунтованим, про що слушно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Висновок суду щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є непереконливим та не мотивованим.

Призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а тому не може бути визнаним таким, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимим за умисні злочини, вчинив тяжкий корисливий злочин, маючи ряд не знятих та непогашених судимостей.

Окрім того суд не належним чином врахував висновок досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , складеної Жмеринським МРВ з питань пробації, за яким, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення його без відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Отже, звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого, не сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 ч. 1 п. 4 КПК України апеляційним судом нового вироку.

Колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, вирок суду підлягає частковому скасуванню з постановленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 420КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.05.2023 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4