ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 554/9877/19

провадження № 51-1248 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засуджених на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Кременчук Полтавської області,

який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України:

- ОСОБА_6 - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- ОСОБА_7 - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні ними кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 в період часу з 19 год 29 червня до 10 год 30 червня 2019 року, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом пошкодження вікна незаконно проникли до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , звідки таємно, повторно викрали чуже майно, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 675,97 грн.

Крім того, 15 серпня 2019 року приблизно о 09 год ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, шляхом пошкодження вікна незаконно проникли до квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_11 , звідки таємно, повторно викрали чуже майно, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 2 216,67 грн.

Цього ж дня приблизно об 11 год ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, шляхом пошкодження вікна незаконно проникли до квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_12 , звідки таємно, повторно викрали чуже майно, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 9 809,66 грн.

Крім того, 08 вересня 2019 року в період часу з 12:30 до 18:30 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, шляхом пошкодження вікна незаконно проникли до будинку АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_13 , звідки таємно, повторно викрали чуже майно, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 12 063,87 грн.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вирок ґрунтується на доказах, одержаних незаконним шляхом, а саме шляхом застосування фізичного тиску. Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, не дочекавшись рішення Держаного бюро розслідування за його заявою щодо його викрадення та катування, ухвалив остаточне рішення про його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину. Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не дослідив матеріали розслідування за його заявою, проведеного Державним бюро розслідування, та не забезпечив можливість знайомитись з матеріалами провадження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями в частині його засудження за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_10 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить їх змінити - закрити кримінальне провадження за цим епізодом та пом`якшити призначене покарання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що судові інстанції безпідставно визнали його винуватим за епізодом таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_10 , оскільки даного злочину він не вчиняв і його винуватість в цьому не доведено. Стверджує про те, що інші крадіжки майна за трьома епізодами він вчиняв самостійно, ОСОБА_7 участі в цьому не брав. Посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не врахував пом`якшуючих обставин. Вказує також на те, що під час судового розгляду як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не був допитаний свідок ОСОБА_14 . Крім того, зазначає про те, що під час досудового розслідування неправильно встановлено вартість викраденого майна, матеріали кримінального провадження не містять протоколів їх затримання, а також порушено їхнє право на захист.

Позиції учасників судового провадження

Засуджені та захисники підтримали доводи касаційних скарг, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У касаційних скаргах засуджені покликаються, зокрема, на істотне порушення кримінального процесуального закону.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.

Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинувачених дотримався не в повній мірі.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначив кожному з них за вказаною нормою кримінального закону та з урахуванням ст. 71 КК України відповідне покарання.

Не погоджуючись із вироком, обвинувачені звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами, в яких із наведенням відповідних обґрунтувань просили скасувати оскаржуване судове рішення та постановити новий вирок, яким: зменшити ОСОБА_6 міру призначеного покарання; ОСОБА_7 - виправдати за всіма епізодами обвинувачення.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в обґрунтування своїх вимог, крім іншого, посилались на застосування до них під час досудового розслідування недозволених методів слідства, непричетність ОСОБА_7 до крадіжок майна потерпілих, вчинення ОСОБА_6 лише трьох епізодів крадіжки, які він вчиняв самостійно, відсутність достатніх доказів винуватості за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 , порушення права на захист під час досудового розслідування, процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження.

За результатом розгляду апеляційних скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції залишив їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно них - без зміни.

Однак при цьому суд апеляційної інстанції належним чином усіх доводів апеляційних скарг обвинувачених не перевірив, не навів переконливих мотивів для їхнього спростування та не зазначив підстави, через які залишив їх без задоволення.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не перевірив висловлених обвинуваченим ОСОБА_7 доводів в апеляційній скарзі (доповненнях) про порушення під час досудового розслідування його права на захист, яке полягало в незабезпеченні його захисником, на призначенні якого він наполягав.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63, ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Також, суд апеляційної інстанції залишив не перевіреними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення вимог КПК України, допущені при проведенні слідчого експерименту за його участю.

Під час судового розгляду обвинувачені наголошували на тому, що визнавальні показання на досудовому розслідуванні, в тому числі, при проведенні слідчих експериментів, вони давали в результаті тиску на них з боку працівників правоохоронного органу.

Колегія суддів уважає слушними й доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив матеріали розслідування за його заявою, проведеного Державним бюро розслідування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду в суду першої інстанції ОСОБА_7 звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою щодо неправомірних дій з боку співробітників поліції під час досудового розслідування, за якою 28 січня 2020 року було розпочато кримінальне провадження № 0000032, а матеріали кримінального провадження - спрямовані до ТУ ДБР (з дислокацією в м. Полтава) для проведення досудового розслідування.

Під час апеляційного провадження суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд апеляційних скарг обвинувачених у зв`язку з відсутністю інформації про результати розслідування за заявою ОСОБА_7 .

Відповідно до технічного запису судового засідання від 02 лютого 2023 року, суддя-доповідач, крім іншого, повідомив про те, що до суду надійшла інформація за результатами розслідування за заявою ОСОБА_7 , проте її безпосередньо не дослідив та не надав учасникам провадження, зокрема, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які перебувають під вартою, можливості ознайомитись з матеріалами розслідування.

Тому колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції в повній мірі не перевірив усіх доводів апеляційних скарг обвинувачених, а відтак не дотримався вимог ст. 419 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ч. 1ст. 412 цього Кодексу, оскільки зазначене перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням того, що аналогічні твердження у касаційних скаргах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 висловлювались обвинуваченими в апеляційних скаргах, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне частково задовольнити касаційні скарги засуджених та скасувати ухвалу апеляційного суду стосовно них з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити наведені в апеляційних скаргах доводи, дати на них вичерпні відповіді й належним чином умотивувати свої висновки.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3