В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007723 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ленінокан, Республіки Вірменії, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

14.09.2019 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 годин 00 хвилин, за адресою: м. Київ, проспект Ватутіна, 2-Т, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , де у них виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, розподіливши при цьому свої ролі, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », оглянули відвідувачів та обрали об`єктом свого злочинного посягання майно ОСОБА_13 , а саме: мобільного телефону марки «Самсунг», який остання зберігала у сумочці. Так, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , впевнившись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, та їх дії залишаються таємними для сторонніх осіб, з числа персоналу магазину та покупців, шляхом вільного доступу, один з них відкрив сумку ОСОБА_13 , та непомітно для оточуючих витягнув мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 2000 гривень. Після чого, останні з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Внаслідок своїх злочинних корисливих дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, 14.09.2022 року, приблизно о 18 год. 15 хв., за адресою: м. Київ, проспект Ватутіна, 2-Т, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , де у них виник злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, розподіливши при цьому свої злочинні ролі. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення, зайшли до магазину «Зара», де помітили у потерпілої ОСОБА_14 гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 2000 гривень, банківські та дисконтні картки, які матеріальної цінності не становлять, який остання зберігала у рюкзаку, що знаходився у неї на плечах. В цей час, ОСОБА_7 притиснулась до потерпілої, та впевнившись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрала вказані речі, що належить ОСОБА_14 .

Продовжуючи свої злочинні дії, з метою недопущення затримання, остання передала вказане майно ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд

Внаслідок, своїх злочинних корисливих дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_14 на загальну суму 2000 гривень.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, кожного окремо кваліфіковано правильно.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 , винною себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнала у повному обсязі, щиро каялася, та зазначила, що всі обставини, які викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце сконання нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності, вона розуміла, що її дії носили умисний злочинний характер, у чому вона щиро розкаюється.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся, та зазначив, що всі обставини, які викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце сконання ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі, щиро розкаявся.

Показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо є послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням письмових доказів, а саме: письмових матеріалів, які характеризують особи обвинувачених.

Вина ОСОБА_7 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадені чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб є доведеною і тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Зокрема, суд вважає, що вина ОСОБА_8 у тому, що він своїми діями вчинив таємне викрадені чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, є доведеною і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу, зокрема: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вину у вчиненому визнала, щиро розкаялася, раніше судима.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 була засуджена вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України - до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, розміру заподіяної матеріальної шкоди, особи обвинуваченої, її ставлення до скоєного (щиро каялася, вину визнала, жалкує про вчинене), наявності пом`якшуючої обставини, думки сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що її перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року, за яким ОСОБА_15 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок, виконувати самостійно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, розміру заподіяної матеріальної шкоди, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене), наявності пом`якшуючої обставини, думки сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок, виконувати самостійно.

ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1» IMEI: НОМЕР_1 ), який переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_13 - залишити у її власності, гаманець із грошовими коштами у сумі 427 гривень, пенсійним посвідченням, банківськими та дисконтними картками, який переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_16 - залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя