УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 296/105/12-к

провадження № 51-2346 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на бездіяльність Державної установи «Київський слідчий ізолятор», Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» та філії «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби у м. Києві та Київській області» та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 2 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК Ураїни до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років і ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, судове рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржується.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2021 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінено та виключено з кваліфікації його дій посилання на ч. 2 ст. 27 КК; замінено у вступній частині вироку дані щодо освіти ОСОБА_5 , а саме зазначено про професійно-технічну освіту замість вищої освіти. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 28 квітня 2011 року до 14 квітня 2016 року та з 5 березня 2019 року до 12 травня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 15 квітня 2016 року по 4 березня 2019 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. У решті вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою на вказані судові рішення до суду касаційної інстанції та за його скаргою було призначено касаційний розгляд справи щодо нього.

Захисником засудженого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_4 подано до Верховного Суду скаргу про визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Київський слідчий ізолятор», Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» та філії «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби у м. Києві та Київській області» щодо ненадання засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 належної медичної допомоги та в якій просив зобов`язати вказані служби і установу надати засудженому ОСОБА_5 медичну допомогу.

Перевіривши доводи, наведені в скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дана скарга не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України визначені у статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом, зокрема, Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, главою 32 Кримінального процесуального кодексу України визначено порядок провадження в суді касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Статтею 436 КПК України передбачено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а саме суд касаційної інстанції має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;4) змінити судове рішення.

Таким чином, до компетенції кримінального суду у складі Верховного Суду не відноситься розгляд скарг на дії чи бездіяльність державних органів.

З огляду на викладене вказана скарга не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на бездіяльність Державної установи «Київський слідчий ізолятор», Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» та філії «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби у м. Києві та Київській області» та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3