Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/953/23
В И Р О К

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00001685, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2023 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, інвалідом не являється, участі в АТО та ООС не брав, не військовозобов`язаного, раніше судимого: 21.03.2023 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

в с т а н о в и в:

21 березня 2023 року вироком Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин. Внаслідок цього 25 квітня 2023 року останній поставлений на облік до Лубенського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, де йому роз`яснено порядок та умови відбування призначеного судом покарання. Крім цього, ОСОБА_4 був письмово попереджений про те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України у разі порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України, а також йому були роз`яснені його обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 37 КВК України, та для відбування покарання засуджений був направлений до КП «Гребінківський комбінат комунальних підприємств».

01.05.2023 КП «Гребінківський комбінат комунальних підприємств» розроблено графік виходу засудженого ОСОБА_4 на громадські роботи для відбування покарання у травні місяці з 02.05.2023 по 31.05.2023.

02.05.2023 ОСОБА_4 прибув до КП «Гребінківський комбінат комунальних підприємств», де з ним було проведено заняття з техніки безпеки при виконанні громадських робіт, ознайомлено з переліком об`єктів та видів робіт та графіком виходу на суспільно корисні громадські роботи. та згідно даного графіку він відпрацював за травень місяць 88 годин.

Потім 31.05.2023 КП «Гребінківський комбінат комунальних підприємств» розроблено графік виходу засудженого ОСОБА_4 на громадські роботи для відбування покарання у червні місяці з 01.06.2023 по 30.06.2023.

ОСОБА_4 відпрацював з 01.06.2023 року за червень 20 годин з 88 згідно затвердженого графіку, не з`явившись без поважних причин та не відпрацювавши в період з 07 по 09 червня 2023 року, з 12 по 14 червня 2023, в зв`язку з чим, 14.06.2023 року, у відповідності до ч.1 ст. 40 КВК України, за порушення порядку та умов відбування покарання, передбачених ст.ст. 36-37 КВК України, засудженому ОСОБА_4 винесено застереження у вигляді письмового попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.

Незважаючи на винесене попередження, засуджений ОСОБА_4 діючи з прямим умислом на ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме ухилення від відбування громадських робіт, без дозволу та без поважних причин, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не з`явився для відбування покарання до КП «Гребінківський комбінат комунальних підприємств» 15 червня 2023, з 19 по 23 червня та з 26 по 27 червня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, засуджений ОСОБА_4 систематично і цілеспрямовано ухиляється від покладених на нього обов`язків, навмисне порушив порядок і умови відбування покарання, тобто злісно, свідомо і умисно ухиляється від відбування призначеного йому судом покарання у виді 200 годин громадських робіт, не з`явившись для відбування покарання більше двох разів на місяць у зв`язку з чим за вказаний період станом на 27.06.2023 року не відпрацював 92 години із призначених вироком 200 годин громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч. 2 ст. 389 України і викладеному в обвинувальному акті від 30.06.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.389 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 30.06.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 надав наступні покази.

Так, вироком Гребінківського районного судом Полтавської області від 21.03.2023 року, його було засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Яке він почав виконувати після набрання вироком законної сили. Він був попереджений про наслідки невиконання даного покарання. В Гребінківському ВУКГ йому було встановлено графік відпрацювань, на які він вчасно не з`являвся, оскільки мав іншу роботу. За що йому було винесене перше попередження, однак після того, він також декілька днів не з`явився. Станов на 27.06.2023 року він відпрацював близько 90 годин. На сьогоднішній день, дане покарання відпрацьовано ним повністю.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Просив суворо його не карати, обіцяв що в подальшому не порушуватиме законодавство.

В судових дебатів прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що оскільки, на даний час обвинувачем повністю відбуте призначене покарання у виді громадських робіт, тому відносно нього доцільно обрати покарання в межах санкції статі кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк та покладення відповідних обов`язків визначених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та судових витрат.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як дії, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною. З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, за ч.2 ст.389 КК України віднесено до кримінальних проступків.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття та добровільне відпрацювання раніше призначеного покарання.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» року ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також враховано, що обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним офіційно ніде не працює. Знятий з військового обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення (проступку), обставини його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який просив суворо його не карати, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення протиправних дій. При цьому, ОСОБА_4 усвідомлюючи свою провину, зробив належні висновки, в судовому засіданні надав змістовні, повні та правдиві показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які повністю викривають його, дав критичну оцінку своїм діям, на час постановлення даного вироку суду відбув покарання у виді громадських робіт за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року, виказав готовність нести кримінальну відповідальність.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, йому слід призначити покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч.2 ст.389 КК України. При цьому суд дійшов переконання, що саме таке покарання є необхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Суд не знаходить підстав для застосування ст.71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків, оскільки ОСОБА_4 хоч і вчинив кримінальне правопорушення за даним вироком під час відбування покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року, однак станом на момент постановлення даного вироку він не має невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що підтверджується повідомленням Лубенського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Полтавської області від 15.09.2023 №25/5/1319-23, згідно якого, ОСОБА_4 перебував на обліку Лубенського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Полтавської області на підставі вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року, відповідно до якого був засуджений за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт. 17.08.2023 ОСОБА_4 знятий з обліку у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні-відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

Керуючись: ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, 75,76 ч. 2 ст. 389 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 18.09.2023 року.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський