Провадження №1-кп/447/277/23
Справа №447/2995/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2023 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши в м. Миколаєві Львівської області у спрощеному провадженні без проведення засідання, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження № 0000144 від 28.08.2023 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, судимого 27.02.2023 Миколаївським районним судом до покарання у виді 150 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

встановив:

ОСОБА_2 , будучи засудженим за вчинення умисного кримінального правопорушення згідно вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2023 за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

26.06.2023 ОСОБА_2 з`явився за викликом до Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, що за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Миколаїв, пл. Ринок, 9, де належним чином був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та того ж дня йому винесено письмове попередження про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України. В цей же день ОСОБА_2 отримав направлення щодо необхідності прибути, 26.06.2023 для відбування покарання до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління», що знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Миколаїв, вул. Возз`єднання, 10. 27.06.2023, згідно наказу №82к Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» ОСОБА_2 прийнятий на безоплатні громадські роботи, які був зобов`язаний відпрацьовувати на території міста Миколаїв, Стрийського району, Львівської області.

У період часу з 28.07.2023 по даний час, ОСОБА_2 , без поважних на те причин, не відпрацював громадських робіт, які він зобов`язаний був відпрацювати на території міста Миколаїв, Стрийського району, Львівської області, чим ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_2 будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Разом із обвинувальним актом прокурор подав до суду заяву підозрюваного ОСОБА_2 , складену в присутності захисника ОСОБА_3 , відповідно до якої останній визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини та надає добровільну згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначає встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000144 від 28.08.2023, враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав та не оспорює обставини встановлені органом досудового розслідування, вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт

Призначаючи обвинуваченому покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід обрати покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України за якою він обвинувачується, а саме у виді обмеження волі, оскільки покарання за вироком суду від 27.02.2023 ОСОБА_2 не відбув, та до такого не може бути застосовано покарання з випробуванням, бо попереднє покарання ОСОБА_2 не виконано, а відтак іспитовий строк до нього не можна застосувати, так як це не буде сприяти виправленню засудженого та його перевихованню. Також суд враховує поведінку ОСОБА_2 під час відбування покарання за вироком Миколаївського районного суду, а саме небажання без поважних причин відбувати покарання визначене судом.

Відповідно до ч. 1, ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ч. 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 72 КК України, про те, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт. Таким чином, строк покарання у виді громадських робіт, а саме 150 (ста п`ятдесяти) годин, переводиться в більш суворий вид, що дорівнює 19 (дев`ятнадцяти ) дням обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, визначити ОСОБА_2 остаточне покарання шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання призначеного йому за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2023.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_2 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати відсутні.

Відповідно до ст. 100 КПК речові докази відсутні.

Керуючись ст. 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2023 та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 1 (один) день.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до Львівського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1