Провадження № 1-кп/761/1272/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 201 001 000 045 72 від 05.06.2020, у якому

гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

та

гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Рішенням суду від 18.10.2021 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою по 16.12.2021, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим у зв`язку з складністю кримінального провадження.

У зв`язку з цим прокурор просив продовжити строк застосованого до обвинувачених запобіжного заходу, оскільки, на його думку, існує значна ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності, вчинення дій, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими в інкримінованих діях.

Обвинувачені заперечували проти продовження строку тримання їх під вартою, наполягаючи на відсутності зазначених державним обвинуваченим ризиків, тому просили застосувати до них більш м`який запобіжний захід.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також просили відмовити у продовженні строку застосованого до їх підзахисних запобіжного заходу, посилаючись на необґрунтованості зазначених прокурором ризиків.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час вирішення зазначеного вище питання на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд має оцінити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуть стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні «Бузаджи проти Республіки Молдова», питання про розумність тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі окремо на підставі відповідних фактів та з врахуванням її особливостей. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Отже, суд при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Зокрема, Європейський суд у своєму рішенні по справі «Ладент проти Польщі» вказав, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Конституційний Суд України у рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначив, що принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

Принцип пропорційності, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, а також, чи виправдовує подальше обмеження їх прав справжній інтерес суспільства.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від органу досудового розслідування, суд вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки відповідно до ст. 178 КПК суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Крім того, з огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій у вигляді нанесення потерпілому тілесних ушкоджень з мептою особистого збагачення, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Також, враховуючи, що інкримінований злочин вчинений з корисливих мотивів, а обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 офіційного та стабільного джерела доходів не мають, суспільно корисною діяльністю не займаються, суд не виключає, що здійснення злочинної діяльності було єдиним способом заробітку обвинувачених. Отже, ризик вчинення останніми іншого кримінального правопорушення з корисливим спрямуванням є достатньо високим.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризиків, суддя вважає доведеними ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, а саме: можливість переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не встановлені.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у злочині, що вчинений шляхом застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по 07 лютого 2022 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 07 лютого 2022 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою по 07 лютого 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1