справа № 208/3218/23
№ провадження 1-кс/208/705/23
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000134 від 18.04.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

Дізнавач звернувся до суду із погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арешт на кухонний ніж, вилучений 18.04.2023 в квартирі АДРЕСА_1 ,залишивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування вказаним майном.

З матеріалів клопотання та досудового розслідування вбачається, що 18.04.2023 до ЧЧ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій він просить вжити заходів до невстановленої особи, яка 18.04.2023, приблизно о 04 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою предмета схожого на ніж, завдав удару в область потилиці заявника, чим спричинив тілесні ушкодження, ступінь яких встановлюється.

За даним фактом 18.04.2023 внесені відомості в ЄРДР за

№ 0000134 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що 17.04.2023, починаючи з другою половини дня, у нього в гостях перебував його знайомий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20 годині, до потерпілого зайшов знайомий на ім`я ОСОБА_6 , який мешкає у квартирі АДРЕСА_3 того ж будинку, що і потерпілий. Купивши спиртні напої, вони утрьох сіли їх вживати та після 00 годин, вирішили вже розходитись. Потерпілий вмовив ОСОБА_6 , щоб той залишився ночувати у нього, він погодився та вони лягли спати. Приблизно о 04 годині 30 хвилин, потерпілий ОСОБА_4 прокинувся від болю в потилиці. Повернувшись, ОСОБА_4 побачив ОСОБА_6 , який стояв з ножем. Схопивши ОСОБА_6 за руки та блокуючи їх, ОСОБА_4 зміг розбудити ОСОБА_5 , який спав поруч та вони удвох змогли відібрати в ОСОБА_6 ножа. Після цього, була викликана швидка медична допомога та прибув наряд поліції.

Опитаний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, що 17.04.2023 у вечірній час, він прийшов у гості до свого знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . В гостях у ОСОБА_8 також був і знайомий ОСОБА_9 . Купивши спиртні напої вони утрьох сіли їх вживати. В ході вживання, поміж ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт в ході якого останній ображав ОСОБА_6 . Випивши спиртне, після 00 годин, усі утрьох лягли спати. Приблизно о 04 годині прокинувшись, ОСОБА_10 тримаючи лють, взяв зі стола кухонний ніж та підійшовши до сплячого ОСОБА_8 та наніс один удар лезом ножа в область потилиці. Від даного удару ОСОБА_8 прокинувся та сумісно з ОСОБА_11 , зуміли відібрати ножа в ОСОБА_6 та викликали швидку медичку допомогу та потім приїхав наряд поліції.

18.04.2023 в період часу з 08 години 35 хвилини до 08 години 55 хвилин, за добровільної згоди ОСОБА_4 , в ході огляду місця події, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 було вилучено кухонний ніж, який було запаковано до паперового спец пакету, на який поміщено пояснювальний напис та підписи учасників дії.

На думку дізнавача,вилучені речі мають суттєве значення для повного та неупередженого проведення досудового розслідування та встановлення обставин кримінального правопорушення, а також відповідно ст.98 КПК України, вони є речовим доказом, так як містять в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Необхідність арешту майна зумовлюється тим, що не застосування цього заходу спричинить можливість подальшого відчуження, переховування, знищення та втрати транспортного засобу.

Дізнавачем надано до суду клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на заявленому клопотанні наполягає.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, зокрема, протокол огляду місця події від 18.04.2023р., витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.04.2023р., постанова про визнання речовими доказами, наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тимчасове обмеження майнових прав на предмет клопотання, з урахуванням вказаних ризиків наразі має легітимну мету збереження предмету злочину як речового доказу з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та зібрання доказової бази стороною обвинувачення.

На підстав і вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).

Згідно з вимогами статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування докази утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховання, пошкодження чи знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази органу досудового розслідування та необхідним буде, враховуючи зміст клопотання, застосувати арешт майна, що в достатній мірі забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання дізнавача задовольнити.

Накласти арешт на кухонний ніж, вилучений 18.04.2023 в квартирі АДРЕСА_1 ,залишивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1