Справа № 367/6598/23
Провадження №1-кс/367/866/2023
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2023 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРІОС" в порядку статті 303 КПК України на бездіяльність службових осіб ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області та повернення тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2023 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «НОРІОС», на бездіяльність слідчого ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо повернення тимчасово вилученого майна, у якій заявник просив зобов`язати слідчого ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області (або іншу уповноважену особу ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області), повернути тимчасово вилучене майно ТОВ «НОРІОС» під час проведення 06.08.2023 року невідкладної слідчої (розшукової) дії у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: Київська область, м. буча, вул. Енергетиків, 4А. В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, 06.08.2023 слідчим СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області було проведено невідкладну слідчу (розшукову) дію, а саме обшук у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення невідкладного обшуку, слідчим було здійснено було здійснено протиправне проникнення до нежитлового приміщення та незаконне вилучення майна товариства з обмеженою відповідальністю «НОРІОС», а саме: системні блоки -17 (сімнадцять) штук; комп`ютерні монітори - 17 (сімнадцять) штук; комп`ютерна клавіатура -16 (шістнадцять) штук; комп`ютерна мишка - 16 (шістнадцять) штук; світч - 5 (п`ять) штук; подовжувач 2 (дві) штуки; дроти у кількості 53 (п`ятдесят три) штуки. ТОВ «НОРІОС» є законним володільцем нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, 4А на підставі договору суборенди приміщення №Б/Н від 10.07.2023.

Разом з цим, майно, яке було вилучено під час невідкладної слідчої (розшукової) дії, а саме, обшуку перебуває у законному володінні ТОВ «НОРІОС», що відображається в бухгалтерських документах.

Таким чином, вилучене слідчим ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області майно, під час невідкладного обшуку, без ухвали суду, згідно положень КПК України є тимчасово вилученим.

Однак, станом на день подання цієї скарги, ні володільцю майна, ні його представнику, не відомо про будь-які інші процесуальні рішення, які приймались щодо тимчасово вилученого майна.

Також, у строки, визначені чинним КПК України, від слідчого, прокурора, а також від Ірпінського міського суду Київської області не надходило жодних відомостей щодо розгляду поданого слідчим ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у ході невідкладної слідчої (розшукової) дії, а саме: обшуку від 06.08.2023.

Таким чином, з вказаних вище фактичних обставин, вбачається, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна слідчим або прокурором до суду не подавалось, а відтак, слідчим суддею не розглядалось.

У зв`язку з вище викладеним, вказане майно ТОВ «НОРІОС» вилучене під час невідкладної слідчої (розшукової) дії, а саме обшук у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, 4А, підлягає негайному поверненню.

Представник ТОВ « НОРІОС», адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином. Заявник подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Слідчий/прокурор, бездіяльність якого є предметом оскарження, у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що згідно заяви скаржника 06.08.2023 слідчим СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області було проведено невідкладну слідчу (розшукову) дію, а саме обшук у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення невідкладного обшуку, слідчим було здійснено було здійснено протиправне проникнення до нежитлового приміщення та незаконне вилучення майна товариства з обмеженою відповідальністю «НОРІОС», а саме: системні блоки -17 (сімнадцять) штук; комп`ютерні монітори - 17 (сімнадцять) штук; комп`ютерна клавіатура -16 (шістнадцять) штук; комп`ютерна мишка - 16 (шістнадцять) штук; світч - 5 (п`ять) штук; подовжувач 2 (дві) штуки; дроти у кількості 53 (п`ятдесят три) штуки.

У строки, визначені чинним КПК України, від слідчого, прокурора, клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у ході невідкладної слідчої (розшукової) дії, а саме: обшуку від 06.08.2023 до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Органом досудового розслідування не надано відомостей та не долучено доказів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання зазначеного вище майна, дозвіл на вилучення якого ухвалою слідчого судді від не було надано та, що на нього було накладено арешт, як на тимчасово вилучене, у відповідності до частини п`ятої статті 171 КПК України.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «НОРІОС» належним йому майном, а враховуючи, що заперечень на скаргу стороною обвинувачення суду не надано, на судові виклики представник органу досудового розслідування не з`являється, що свідчить про те, що орган досудового розслідування не вважає дане майно таким, що містить відомості, які становлять доказову базу у даному кримінальному провадженні.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення зазначеного вище майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 06.08.2023 приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.

Однак, слідчий суддя відмовляє у задоволенні вимог скарги у частині визнання бездіяльності слідчого ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, протиправною, оскільки, відповідно до частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію та відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 305,307 КПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРІОС" в порядку статті 303 КПК України на бездіяльність службових осіб ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого ВП №1 Бучанського РУП ГУНП у Київській області повернути тимчасово вилучене майно ТОВ «НОРІОС» під час проведення 06.08.2023 невідкладної слідчої (розшукової) дії, а саме обшуку у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою; Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, 4А, а саме:

Системні блоки - 17 (сімнадцять) штук;

Комп`ютерні монітори -17 (сімнадцять) штук;

Комп`ютерна клавіатура - 16 (шістнадцять) штук;

Комп`ютерна мишка - 16 (шістнадцять) штук;

Світч - 5 (п`ять) штук;

Подовжувач 2 (дві) штуки;

Дроти у кількості 53 (п`ятдесят три) штуки;

В іншій частині в задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено 11 вересня о 08 год. 30 хв.