Дата документу 31.07.2023 Справа № 317/1438/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1438/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1083/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 31 липня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 02 вересня 2023 року включно, задоволено, визначено розмір застави у сумі 107 360 гривень. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування скарги зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не має на меті уникнення кримінальної відповідальності та особисто зацікавлений в завершенні даної справи.

Судом першої інстанції не враховано наявність у обвинуваченого орендованого постійного місця проживання та родини.

Крім того, адвокат вказує на невизнання його підзахисним провини у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_7 дає покази про його вчинення іншими особами.

На думку захисту, визначений судом розмір застави явно не відповідає матеріальному стану обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, яке фактично завершене, дослідженні всі обставини справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором встановлено та доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів не може проігнорувати неодноразовість притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини, а також вчинення злочину в даному кримінальному провадженні в період перебування на розгляді в суді обвинувального акту за аналогічним звинуваченням, що характеризує ОСОБА_7 як особу, схильну до злочинної діяльності.

Попередні притягнення до кримінальної відповідальності та обставини вчинення інкримінованого правопорушення, поряд з незалученістю обвинуваченого до суспільної праці, а також відсутністю у нього постійного джерела доходу засвідчує можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає непереконливими доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності всіх ризиків, на які послався суд у своєму рішенні.

Крім того, слід зауважити, що суд першої інстанції виключив визначений прокурором ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з чим погоджується й апеляційна інстанція.

Між тим, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд схиляється до думки про обґрунтованість міркувань суду першої інстанції щодо відсутності підстав та вагомих аргументів на користь зміни запобіжного заходу, та не вбачає обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого альтернативного заходу.

Одночасно, з огляду на зменшення ризиків через відхилення судом ризику перешкоджання кримінальному провадженню, місцевий суд аргументовано визначив розмір застави, який з огляду на репутацію обвинуваченого, його поведінку та обставини інкримінованого кримінального правопорушення не можна визнати непомірним.

Отже, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зокрема обставини вчинення злочину, а також поведінку обвинуваченого під час судового провадження, що додатково переконує у вірності прийнятого рішення.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 02 вересня 2023 року включно з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4