ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 370/2297/16-к

провадження № 51-3596км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000853 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гавронщина Макарівського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України із застосуванням вимог ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.06.2010 року, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 07 серпня 2016 року у вечірній час ОСОБА_6 , перебуваючи на території господарства потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки тимчасово працював у нього за усною домовленістю, під час розрахунку побачив, що потерпілий помістив гаманець з грошовими коштами у бардачок належного йому автомобіля «Шевроле-Авео», який знаходився на території господарства та залишив його дверцята незамкненими. Того ж дня, близько 23 год., у ОСОБА_6 виник умисел на привласнення грошових коштів, які потерпілий ОСОБА_7 залишив в автомобілі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , повторно, таємно з корисливих мотивів, відчинив незамкнені дверцята автомобіля та з бардачка дістав гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 3 800, 00 гривень, поклав його до своєї кишені, та зник з місця події, а по дорозі гаманець викинув в лісосмузі між селом Гавронщина та смт. Макарів Київської області. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3 800, 00 гривень.

Вироком Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року зазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України із застосуванням ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.06.2010 р. та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців 23 дні. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. ст. 49, 74 КК України та виключити з вироку посилання на ст. 71 КК України.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, було вчинене 07.08.2016 року і на час постановлення судом апеляційної інстанції вироку (07.03.2023 р.) минуло більше ніж 5 років, тобто сплив строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора та матеріали кримінального провадження, Верховний Суд приходить до таких висновків.

Згідно з нормою ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності у разі вчинення нетяжкого злочину складає 5 років з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 07 серпня 2016 року. Вирок апеляційний суд постановив 07 березня 2023 року.

При цьому у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 неодноразово перебував у розшуку: з 03 квітня 2019 по 27 травня 2019 року, з 29 грудня 2020 по 01 лютого 2021 року та з 04 жовтня 2021 по 24 листопада 2021 року.

Відповідно до правового висновку, який був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа №735/1121/20), особа, котра ухилялась від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, подовжених на час ухилення.

У даному кримінальному провадженні навіть з урахуванням часу, протягом якого ОСОБА_6 перебував у розшуку, п`ятирічний строк, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, на час постановлення апеляційним судом вироку, а саме на 07 березня 2023 року, сплинув, у зв`язку з чим ОСОБА_6 підлягав звільненню або від кримінальної відповідальності, або від призначеного покарання.

Таким чином, переглядаючи вирок в межах касаційної скарги, Верховний Суд вважає доводи, наведені в ній, обґрунтованими, у зв`язку з чим засуджений підлягає звільненню від призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Оскільки ОСОБА_6 засуджений за вчинення одного кримінального правопорушення і звільняється від відбування покарання, яке призначеного за це правопорушення, а тому підстави для застосування ст. 71 КК України відсутні і вирок апеляційного суду в цій частині підлягає зміні.

Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок апеляційного суду - зміні.

З цих підстав Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту строком 3 місяці на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку зі спливом строків давності.

Виключити з вироку апеляційного суду вказівку про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3