Справа № 569/7699/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000047 від 15.02.2023 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнюс Литовської Республіки, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Литовської Республіки, раніше не судимого, одруженого, пенсіонера,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 діючи умисно, за власною ініціативою, з мотивів особистої неприязні до діючої в Україні влади, з метою безпосередньої участі в злочинній діяльності терористичної організації «днр» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема шляхом застосування збройної сили проти військових формувань, задіяних у проведенні АТО та ООС, у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 12 листопада 2014 року, вступив до одного із підрозділів силового блоку терористичної організації «днр» - « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_1 ) на посаду розвідника-гранатометника, тим самим зобов`язався дотримуватись встановлених правил поведінки та, відповідно до визначених за ним обов`язків, виконував бойові завдання розвідника артилерійського дивізіону вищевказаного нзф, а також здійснював охорону військового керівництва даного підрозділу «днр»

Також, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про початок 24.02.2022 повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України та сповідуючи проросійські наративи, маючи протиправний умисел, направлений на надання представнику держави, яка здійснює збройну агресію проти України, в умовах воєнного стану, інформації, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій для обороноздатності та державної безпеки держави Україна, 22.02.2023 в період часу з 12 год. 56 хв. по 13 год. 51 хв., перебуваючи на території Рівненської області, із використанням облікового запису у мобільному месенджері «Telegram», який зареєстрований на номер українського оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 та встановлений на терміналі мобільного зв`язку марки «Samsung» з IMEI1: НОМЕР_3 та IMEI2: НОМЕР_4 , надав особі «ОСОБА_7», яка в ході спілкування із ОСОБА_3 позиціонувала себе представником держави, яка здійснює збройну агресію проти України, інформацію про розташування підрозділу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_5 № 01/4/648 від 25.02.2023, розголошення вказаної інформації представникам держави-агресора може завдати шкоди обороноздатності та державній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України - як своїми умисними діями, які виразились в участі у терористичній організації та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 114-2 КК України - як своїми умисними діями, які виразилися у наданні представнику держави, яка здійснює збройну агресію проти України, інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, при тому що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_3 судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень, щиро покаявся, кваліфікацію кримінальних правопорушень не оспорював та підтвердив факт, що дійсно він, діючи умисно, за власною ініціативою, з особистої неприязні до діючої в Україні влади, вступив до одного із підрозділів силового блоку терористичної організації «днр» - « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_1 ) на посаду розвідника-гранатометника, тим самим зобов`язався дотримуватись встановлених правил поведінки та, відповідно до визначених за ним обов`язків, виконував бойові завдання розвідника артилерійського дивізіону вищевказаного нзф, а також здійснював охорону військового керівництва даного підрозділу «днр». Крім того, будучи обізнаним про початок 24.02.2022 повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, 22.02.2023 в період часу з 12 год. 56 хв. по 13 год. 51 хв., перебуваючи на території Рівненської області, із використанням облікового запису у мобільному месенджері «Telegram», який зареєстрований на номер українського оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 та встановлений на терміналі мобільного зв`язку марки «Samsung» надав особі «ОСОБА_7», яка в ході спілкування із ним позиціонувала себе представником держави, яка здійснює збройну агресію проти України, інформацію про розташування підрозділу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 . Просить суд суворо його не карати.

Витрати на залучення експертів становлять 9061 грн 44 коп.

Постановою слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Рівненській області капатіном юстиції ОСОБА_6 від 26.02.2023 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів - мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» із ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , в якому міститься сім-карта із номером « НОМЕР_2 »;

- мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, із ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , в якому міститься сім-карта із номером « НОМЕР_9 », які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ в Рівненській області;

- записник із рукописними написами в обкладинці жовтого кольору;

- аркуш паперу, на якому наявний рукописний напис наступного змісту «ОСОБА_7 НОМЕР_10 (волонтёр)», які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ в Рівненській області;

- грошові кошти у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, передано на відповідальне зберігання до фінансового відділу УСБУ в Рівненській області;

- дві зв`язки ключів; передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ в Рівненській області;

- білет на автобус маршрутом «Вільнюс-Київ» на 18.02.2023 із квитанцією сього на 2 арк.;

- білет на автобус маршрутом «Рівне-Варшава» на 25.02.2023, на 1 арк., зберігається при матеріалах кримінального провадження;

- паспорт громадянина Литовської Республіки № НОМЕР_11 , виданий 02.06.2020 на ім`я « ОСОБА_3 » (ОСОБА_3), паспорт громадянина Литовської Республіки для виїзду за кордон № НОМЕР_12 , виданий 28.11.2017 на ім`я « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ), зберігаються при матеріалах кримінального провадження (том 3 аркуш справи 36);

- документ «Вид на жительство в росийской федерации иностранного гражданина» серія номер « НОМЕР_13 » на ім`я « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ) зберігається при матеріалах кримінального провадження.

01.03.2023 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області на вказані визнані постановою слідчого речові докази накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Відносно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27.02.2023 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 26.04.2023, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє до 21.07.2023.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 3 ст. 114-2 КК України, і останній винен у їх вчиненні.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 258-3 та ч. 3 ст. 114-2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушеннь, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний, достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить також з принципу справедливості та законності, і вважає, що такий суворий вид покарання буде достатній для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 3 ст. 114-2 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 258-3 - у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 114-2 КК України - у виді 10 (десять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 25.02.2023, з моменту його затримання та подальшого обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не більш ніж на 60 днів, починаючи з 11.07.2023.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення еспертів у сумі 9061 грн 44 коп.

Речові докази - мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» із ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , в якому міститься сім-карта із номером « НОМЕР_2 » конфіскувати в дохід держави;

- мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, із ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , в якому міститься сім-карта із номером « НОМЕР_9 » конфіскувати в дохід держави;

- грошові кошти у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень конфіскувати в дохід держави;

- паспорт громадянина Литовської Республіки № НОМЕР_11 , виданий 02.06.2020 на ім`я « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ), паспорт громадянина Литовської Республіки для виїзду за кордон № НОМЕР_12 , виданий 28.11.2017 на ім`я « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ), які зберігаються при матеріалах кримінального провадження (том 3 аркуш справи 36) скерувати до установи виконання покарань;

- документ «Вид на жительство в росийской федерации иностранного гражданина» серія номер « НОМЕР_13 » на ім`я « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ) повернути власнику;

- дві зв`язки ключів, записник із рукописними написами в обкладинці жовтого кольору; аркуш паперу, на якому наявний рукописний напис наступного змісту «ОСОБА_7 НОМЕР_10 (волонтёр)» знищити;

- білет на автобус маршрутом «Вільнюс-Київ» на 18.02.2023 із квитанцією, білет на автобус маршрутом «Рівне-Варшава» на 25.02.2023 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -