Дата документу 09.05.2023 Справа № 335/5886/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/894/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/5886/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тунісу, громадянина Туніської Республіки, перебуває в Україні на підставі посвідки № НОМЕР_1 на постійне проживання в Україні, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 11.06.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Свої вимоги мотивував тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є необґрунтованим. Висновки суду щодо існування ризиків жодними доказами не підтверджені. Апелянт зазначає про відсутність передбачених ст.177 КПК ризиків. Судом не взято до уваги надані стороною захисту докази, які характеризують обвинуваченого, та не наведено мотивів про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути єдиною підставою для тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.2 ст.383, ч.3 ст.307 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, тому необхідно продовжити строк його тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів проти правосуддя та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, серед яких особливо тяжкий, становить підвищений ступінь суспільної небезпеки, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Зазначений ризик підсилюється ще й тим, що ОСОБА_8 є громадянином Туніської Республіки та перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання. Крім того, згідно наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований.

Наведені обставини у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Також колегією суддів встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 наразі триває і не завершено, а тому з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів та характер висунутого обвинувачення існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, дійшла висновку, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачені ст. 177 КПК ризики продовжують існувати, а підстави для застосування до обвинуваченого жодного більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Апеляційний суд зауважує, що сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , натомість судом першої інстанції було враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4