Провадження № 1-кс/522/4517/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000964 від 14.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно.

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про накладення арешту на майно, яке обґрунтовано таким.

СВ Відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження 0000964 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.07.2023 до ЧЧ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій він просить вжити заходи правового характеру до невстановлених осіб, які шляхом обману, заволоділи частиною ТОВ «ЕДВІН», , чим завдали йому матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

За даним фактом було допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив про те що 02.07.2021 було засноване ТОВ «ЕДВІН», код юридичної особи 24532948, юридична адреса підприємства: Україна, 65123, Одеська обл., Комінтернівський р-н(п), С. КРИЖАНІВКА, ВУЛИЦЯ ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ДОРОГА, будинок 141. Засновниками Товариства були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка є донькою рідного брата ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_6 . Частка у статутному капіталі була у кожного по 50%. Керівником підприємства був ОСОБА_4 , що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 17.02.2022 року.

Відповідно до копії протоколу загальних зборів ТОВ «ЕДВІН» № 1/22 від 24.01.2022 року, було збільшено статутний капітал Товариства до 20 000 000 грн. про що того ж дня було внесено зміни до Статуту ТОВ « ЕДВІН».

Як пояснив потерпілий, у 2022 році у нього з його братом виник конфлікт у зв`язку із розподілом майна ТОВ «ЕДВІН», оскільки останній відмовився ділити бізнес порівну, після чого вони більше не спілкувались.

12.07.2023 року ОСОБА_4 з відкритих електронних джерел стало відомо про те, що 12.07.2023 року було внесено зміни до реєстраційних документів згідно яких відбулася зміна засновників ТОВ «ЕДВІН» та замість ОСОБА_4 засновником товариства став його брат ОСОБА_6 .. Вищевказані зміни до реєстраційних документів було внесено нотаріусом ОСОБА_7 , офіс якого знаходиться за адресою:м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 41.

13.07.2023 ОСОБА_4 поїхав до нотаріуса ОСОБА_7 , який пояснив, що 12.07.2023 до нього звернулися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про внесення змін до реєстраційних документів ТОВ «ЕДВІН». У ОСОБА_8 була наявна фотокопія довіреності від імені Ізондт ОСОБА_9 , де було зазначено, що він надає йому право проводити всі належні дії від його імені для проведення дій відносно ТОВ «ЕДВІН». Зі слів нотаріуса по цій довіреності ОСОБА_8 від імені ОСОБА_4 підписав акт прийому-передачі його частки у ТОВ «ЕДВІН» його брату ОСОБА_6 , а також ОСОБА_5 було написано заяву, що начебто їй відомо про те, що ОСОБА_4 передає свою частину брату і вона як учасник Товариства не заперечує про передачу частки у статутному капіталі ОСОБА_4 , як учасника Товариства відповідно до п. 14.2. Статуту ТОВ «ЕДВІН».

Також нотаріус ОСОБА_7 надав ОСОБА_4 копію вищевказаною довіреності серії НСК №918826 від 19.05.2023 року, виданої нотаріусом м. Надвірне, Івано-Франківської області, на підставі якою ОСОБА_8 уповноважений проводити всі належні дії від імені ОСОБА_4 для проведення дій відносно ТОВ «ЕДВІН» та підписав акт прийому-передачі його частки у ТОВ «ЕДВІН».

Однак, ОСОБА_4 повідомив про те, що дану довіреність ніколи не підписував, більш того у м. Надвірне, Івано-Франківської області ніколи не перебував та громадянина ОСОБА_10 , на якого він нібито виписав довіреність ніколи не знав.

З огляду на викладене є всі підстави вважати, що наразі достовірно невстановлені досудовим розслідуванням особи, шахрайським шляхом незаконно заволоділи частиною статутного капіталу ТОВ «ЕДВІН», у розмірі 50%, яка належить ОСОБА_4 , чим завдали йому матеріальної шкоди у розмірі 10 000 000 грн.

Корпоративні права та нерухоvе майно ТОВ «ЕДВІН» мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки зміна права власності корпоративних прав на вищезазначене товариство може призвести до наступного знищення речових доказів, документів та ухилення пов`язаних осіб від кримінальної відповідальності.

Ураховуючи викладене, існує необхідність у накладені арешту на корпоративні права та майно ТОВ «ЕДВІН», у вигляді 100 % статутного фонду, що становить 20 000 000 (двадцять мільйонів гривень) грн., кінцевим бенефіціарним власником якого наразі є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

До судового засідання слідчий чи прокурор не з`явились.

Виклик власників майна не здійснювався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Вивчивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У ч. 10 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як і у клопотанні, так і під час судового розгляду такого клопотання сторона обвинувачення повинна чітко зазначити мету і підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1.) збереження речових доказів, 2.) спеціальної конфіскації, 3.) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та 4.) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно для забезпечення цивільного позову.

Із матерiалiв клопотання убачається, що власники майна у кримінальному провадженні не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно- небезпечне діяння, не надано відомостей про те, що хтось зі службових осіб подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, а стороною обвинувачення - не надані відомості про те, що в справі будь-хто визнавався цивiльним відповідачем, не надані докази у підтвердження, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні будь-хто із фізичних осіб визнавався підозрюваним.

Загальні твердження про те, що вказані корпоративні мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки зміна права власності корпоративних прав на вищезазначене товариство може призвести до наступного знищення речових доказів, документів та ухилення пов`язаних осіб від кримінальної відповідальності не є достатньою підставою для обмеження прав осіб у такий обтяжливий спосіб. Як і загальні твердження про те, що цей злочин було вчинено.

Більше того, слідчий суддя врахував, що кримінальне провадження знаходиться на початковому етапі, будь-яких вагомих доказів, які б вказували на те, що справді було вчинене кримінальне провадження відповідного ступнею тяжкості, слідчим та прокурором не надано. В той же час, під час вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя не уповноважений надавати оцінку тим обставинам, які підлягають встановленню уже за результатом проведеного слідства судом згідно із вимогами ст. 368 КПК України, адже це є завданням наступних етапів.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Таким чином з урахуванням вище викладених обставин та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність залишення клопотання про арешт без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000964 від 14.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно - залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя Віктор ПОПРЕВИЧ