ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8211/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/154/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 10 640 (десять тисяч шістсот сорок) гривень 42 (сорок дві) копійки стягнути з ОСОБА_7 в користь держави.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 40 000 (сорок тисяч) грн., моральної шкоди - 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн, витрат на правову допомогу - 20 000 (двадцять тисяч) грн., всього на загальну суму 310 000 (триста десять тисяч) грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди - 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн, витрат на правову допомогу - 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, всього на загальну суму 267 000 (двісті шістдесят сім тисяч) грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2022 року, справа №607/4768/22 на автомобіль «RENAULT MASTER», р.н. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ "ІСТОК-АВТОЗАПЧАСТИНА" (код ЄДРПОУ - 36456783). Вказаний транспортний засіб повернуто власнику.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку 10.04.2022 близько 16:50 водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Об`їзній м. Тернополя, зі сторони вул. С. Будного у напрямку вул. Протасевича лівою смугою транспортного потоку свого напрямку із швидкістю 91 км/год.

У цей час по регульованому пішохідному переході, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» ПДР та світлофором, рухалася пішохід ОСОБА_13 , яка в порушення вимог 4.9 ПДР переходила проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора.

Рухаючись у вказаному напрямку по вул. Об`їзна, м. Тернопіль, навпроти будинку 23, та наближаючись до пішохідного переходу, водій ОСОБА_7 , не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, які зобов`язували його рухатися у населеному пункті (м. Тернопіль), із безпечною та дозволеною швидкістю руху, не більше 50 км/год, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та, рухаючись по вул. Об`їзна, м. Тернопіль, навпроти будинку 23, та наближаючись до регульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора, виявивши перешкоду для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу пішохода, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб раніше, ніж пішохід досягне місця наїзду і тим самим уникнути наїзду на останнього, за умови руху із дозволеною швидкістю автомобіля «RENAULT MASTER» в межах населеного пункту, в результаті чого під час руху допустив наїзд правою частиною декоративної накладки переднього бампера, передньою правою блок фарою, передньою правою частиною капоту моторного відсіку та передньою частиною правого переднього крила керованого автомобіля «RENAULT MASTER» на пішохода ОСОБА_13 в межах пішохідного переходу.

У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудей, закритого перелому тіла лівої плечової кістки та струсу тіла. Від масивної крововтрати обумовленої внутрішньо грудною кровотечею із розірваної аорти настала її смерть на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху, і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_13 .

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Відмовити в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свої вимоги мотивує тим, що після ознайомлення з матеріалами справи було виявлено, відсутність судових засідань від 27.07.2022 року та 12.08.2022 року, як на диску, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження (прикріплений степлером до останньої сторінки т.2), так і на копії виданого за його заявою технічного носія інформації згаданих судових засідань, а в матеріалах кримінального провадження є лише журнали даних судових засідань №783906 від 27.07.2022 року (а.м.к.п. 31, т.1) та №819615 від 12.08.2022 року (а.м.к.п. 63, т.1).

Також зазначає, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам, а тому безпідставно визнав, що:

ділянка дороги напроти буд.23 по вул.Об`їзна є ділянкою автодороги в межах населеного пункту м. Тернопіль і є обмеження швидкості 50 км/год, так як про таку інформацію (викладену в листі Тернопільської міської ради від 10 січня 2023 року) не відомо водіям, які рухаються цією дорогою, окрім цього згідно Закону України "Про дорожній рух" автомобільні дороги повинні бути обладнані дорожніми знаками, які попереджають водіїв про ту чи іншу інформацію. Також даний доказ є недопустимим, оскільки він є електронним документом, а суду був наданий у письмовій формі без електронного цифрового підпису.

на момент вчинення ДТП, перед пішохідним переходом знаходилось табло контролю швидкості руху - це не підтверджується доказами, оскільки на відеозаписі (а.м.к.п. 82, т.1) воно не проглядається, а також нічого не зазначено про це у протоколі огляду відеозапису із додатком №1 від 25.04.2022 (а.м.к.п. 152-158, т.1). Із показань обвинуваченого вбачається, що 10 квітня 2022 року такого табла контролю швидкості із зображенням знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" на автодорозі по якій він їхав не було.

Врахована судом відповідь на адвокатський запит із виконавчого комітету Тернопільської міської ради представнику потерпілого від 08.11.2022 про те, що на прямолінійних ділянках автомобільної дороги загального користування М30 (об`їзна м.Тернополя) перед регульованими пішохідними переходами у грудні 2021 року встановлювалось табло контролю швидкості та долученими фотографіями до вказаного адвокатського запиту (а.м.к.п. 238-241, т.1) є суперечливими з іншими доказами, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Однак, як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 02 листопада 2022 року наданої захиснику Тернопільською міською радою, за вказівкою Державного агентства автомобільних доріг України від 26 лютого 2022 року, дорожні знаки на всіх дорогах країни повинні бути демонтовані. Окрім цього, у протоколі огляду місця події не відображено наявність чи відсутність дорожніх знаків, інформаційного табло (а.м.к.п. 100, т.1).

Також, надане представником потерпілих фото місця події, на якому по ліву сторону перед регульованим пішохідним переходом по вул. Об`їзна у напрямку вул. Протасевича видно табло про обмеження максимальної швидкості руху - не більше 50 км/год. (а.м.к.п. 241, т.1) не підтверджує вину обвинуваченого у порушенні Правил дорожнього руху, оскільки відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху України такого дорожнього знаку як табло про обмеження максимальної швидкості руху не існує.

Захисник зазначає, що висновок експерта ОСОБА_14 №198/22 від 27.12.2022 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи спростовує висновок експерта від 24.06.2022 року №СЕ19/120-22/5895-ІТ, який підготовлений ОСОБА_15 , і підтверджує, що в діях ОСОБА_7 в даній дорожній ситуації невідповідностей вимогам п.12.4 ПДР не вбачається. Також, експерт зазначив, що при швидкості руху транспортного засобу 91 км/год, водій не мав технічної можливості зупинити автомобіль до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзд на останнього.

Суд безпідставно відхилив зазначений висновок експерта.

Також, вважає безпідставним висновок суду про те що, сторона захисту для проведення судової автотехнічної експертизи надала невірні вихідні дані, оскільки надані захисником вихідні дані про ДТП, що сталося на вул. Об`їзній відповідають матеріалам кримінального провадження (а.м.к.п.71, т.2), що підтвердив експерт у судовому засіданні.

Також, вважає безпідставним відхилення судом висновку експерта ОСОБА_14 через те, що експерт як час від моменту виникнення небезпеки водію автомобіля, використав час 1,9 секунд замість 1,95 секунд, який йому було задано у вихідних даних. Відповідно до висновку експерта ОСОБА_16 від 02.06.2022 року, пішохід ОСОБА_13 рухався в межах регульованого пішохідного переходу на червоний сигнал для пішоходів, справа на ліво відносно руху автомобіля. Час з моменту виходу на проїзну частину дороги на момент наїзду на останню складає в діапазоні: 1,85....2,05 с з найбільш ймовірним: 1,95 с. І за такого часу експерт ОСОБА_16 також прийшов до висновку про неможливість уникнути наїзду на пішохода.

Захисник зазначає, що судом необґрунтовано відхилено клопотання сторони захисту про проведення комісійної судової експертизи для підтвердження чи спростування обставин кримінального провадження, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Захисник вважає висновок експерта ОСОБА_16 від 24.06.2022 року №СЕ-19/120-22/5895-ІТ необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Вказує, що при допиті експерт підтвердив, що не розглядав версію подій обвинуваченого, що по ходу його руху на автомобілі були відсутні дорожні знаки: 5.49 ПДР України "початок населеного пункту" та 3.29 "обмеження максимальної швидкості"; а також не досліджував питання, чи мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода водій ОСОБА_7 при швидкості 86 км/год чи 96 км/год. Однак, як вбачається із висновку судового експерта ОСОБА_17 від 02.06.2022 року №СЕ-19/120-22/4142-ФП транспортний засіб під керуванням обвинуваченого рухався зі швидкістю в діапазоні: 86...96 км/год.

Захисник також звертає увагу суду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутня досудова доповідь органу пробації Московського районного відділу Філії ДУ "Центр пробації" в Харківській області щодо обвинуваченого. А долучені до матеріалів справи характеристики обвинуваченого не містять печатки, написані невідомо ким на листках, які вирвані із зошитів, інші відомості про особу обвинуваченого надані вкопіях (а.м.к.п. 230-231, т.1).

Захисник звертає увагу на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: у справі №133/532/17 постанова від 24.09.2020 року в якій зазначено, що приписами Закону України "Про дорожній рух" дорожні знаки встановлюються відповідно до Правил дорожнього руху та повинні відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які погоджені із відповідними підрозділами Національної поліції; у справі №127/12081/17 постанова від 24.04.2019 року в якій зазначено, що неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Захисник вважає призначене покарання невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою характер протиправної поведінки пішохода ОСОБА_13 , яка в порушення вимог 4.9 ПДР переходила проїзну частину дороги справа на ліво відносно руху автомобіля на заборонений для пішохода червоний сигнал світлофора, і в результаті чого створила аварійну ситуацію, внаслідок чого трапилось ДТП.

Захисник також зазначає, що груба необережність пішохода ОСОБА_13 , яка в порушення вимог 4.9 ПДР переходила проїзну частину дороги на червоний сигнал світлофора сприяла виникненню шкоди, що є підставою для зменшення розміру шкоди.

Також вважає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання заявлений цивільним позивачем до ОСОБА_7 , як до не належного відповідача, оскільки відшкодування матеріальної шкоди мало би бути здійснене в ПАТ "НАСК"ОРАНТА".

- потепілий ОСОБА_11 просить:

Скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року в частині призначеного основного покарання через м`якість та ухвалити новий вирок у цій частині з призначенням основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі у розмірі, наближеному до максимальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди змінити та ухвали в цій частині вирок про задоволення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

Виключити з мотивувальної частини вироку Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 пом`якшуючу покарання обставину - про те, що пішохід ОСОБА_13 переходила проїзну частину дороги на заборонений для неї червоний сигнал світлофора, а також дані про особу обвинуваченого.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок в частині призначення розміру покарання обвинуваченому є надто м`яким і судом помилково враховано пом`якшуючі обставини: - перехід пішохода ОСОБА_13 проїзної частини дороги на заборонений сигнал світлофора; - позитивну характеристику обвинуваченого з місця роботи та за місцем проживання.

Потерпілий вважає, що згідно висновку експерта від 24.06.2022 року №СЕ-19/120-22/5895-ІТ ОСОБА_7 порушуючи пункт 12.4. Правил дорожнього руху України спричинив ДТП.

Також вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги при обрані розміру покарання обвинуваченому те, що він не визнав вини у пред`явленому йому обвинуваченні, намагання ним завадити встанволенню судом істини по справі, відсутність розкаяння у вчиненому злочині, невідшкодування ні матеріальної ні моральної шкоди, не усвідомлення того, що він своїми діями позбавив життя молоду жінку, забрав у батьків дочку та дружину у чоловіка.

Також вважає, що судом безпідставно частково задоволено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250000 грн. від заявленого розміру.

- потепіла ОСОБА_10 просить:

Скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року в частині призначеного основного покарання через м`якість та ухвалити новий вирок у цій частині з призначенням основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі у розмірі, наближеному до максимальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди змінити та ухвали в цій частині вирок про задоволення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 930050 грн.

Виключити з мотивувальної частини вироку Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 пом`якшуючу покарання обставину - про те, що пішохід ОСОБА_13 переходила проїзну частину дороги на заборонений для неї червоний сигнал світлофора, а також дані про особу обвинуваченого.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок в частині призначення розміру покарання обвинуваченому є надто м`яким і судом помилково враховано пом`якшуючі обставини: - перехід пішохода ОСОБА_13 проїзної частини дороги на заборонений сигнал світлофора; - позитивну характеристику обвинуваченого з місця роботи та за місцем проживання.

Потерпілий вважає, що згідно висновку експерта від 24.06.2022 року №СЕ-19/120-22/5895-ІТ ОСОБА_7 порушуючи пункт 12.4. Правил дорожнього руху України спричинив ДТП.

Також вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги при обрані розміру покарання обвинуваченому те, що він не визнав вини у пред`явленому йому обвинуваченні, намагання ним завадити встановленню судом істини по справі, відсутність розкаяння у вчиненому злочині, невідшкодування ні матеріальної ні моральної шкоди, не усвідомлення того, що він своїми діями позбавив життя молоду жінку, забрав у батьків дочку та дружину у чоловіка.

Також вважає, що судом безпідставно частково задоволено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250000 грн. від заявленого розміру.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту з наведених у ній підстав, доводи потерпілих, які заперечили проти апеляції захисника і підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, яка вважає вирок суду обґрунтованим і законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, повторно дослідивши обставини кримінального провадження, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг видно, що учасники кримінального провадження, які їх подали не заперечують правильність встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження в частині того, що 10.04.2022 близько 16:50 водій ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по вул. Об`їзній м.Тернополя, зі сторони вул. С. Будного у напрямку вул. Протасевича лівою смугою транспортного потоку свого напрямку зі швидкістю більше 50 км/год.

У цей час по регульованому пішохідному переході, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» ПДР та світлофором, рухалася пішохід ОСОБА_13 , яка в порушення вимог 4.9 ПДР переходила проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора.

В межах вказаного пішохідного переходу відбувся наїзд правою частиною декоративної накладки переднього бампера, передньою правою блок фарою, передньою правою частиною капоту моторного відсіку та передньою частиною правого переднього крила керованого автомобіля «RENAULT MASTER» під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_13 .

У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудей, закритого перелому тіла лівої плечової кістки та струсу тіла. Від масивної крововтрати обумовленої внутрішньо грудною кровотечею із розірваної аорти настала її смерть на місці події.

Зі змісту апеляційної скарги захисника видно, що сторона захисту стверджує, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутнє порушення п.12.4. Правил дорожнього руху, оскільки на маршруті його руху не було дорожніх знаків, які позначають початок населеного пункту чи обмежують максимально допустиму швидкість, а тому ОСОБА_7 не знав і не міг знати, що рухається по населеному пункту, а отже обмеження максимальної швидкості не перевищував і причиною ДТП є лише дії пішохода ОСОБА_13 .

Однак, така версія захисту була належним чином перевірена в ході судового розгляду і спростована з наведенням належних і достатніх мотивів такого рішення.

Так, судом першої інстанції правильно враховано, зокрема, дані протоколу огляду відеозапису із додатком №1 від 25.04.2022, з якого вбачається, що подія ДТП була зафіксована камерою зовнішнього відеоспостереження TOB «Джерман Авто-Тернопіль», яка розташована на будівлі № 23 по вулиці Об`їзна в м.Тернопіль і фіксує ділянку автодороги на якій сталась подія ДТП 10.04.2022р.

Той факт, що ця ділянка автодороги знаходиться в межах населеного пункту - місто Тернопіль підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду обставин, які крім даних зазначеного протоколу встановлені також на підставі даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 10.04.2022 із фото таблицею та схемою додатком до протоколу і відповіді на запит прокурора із відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради від 05.01.2023р., про те, що місце ДТП - вул.Об`їзна у м.Тернопіль, навпроти будинку 23, є ділянкою автодороги в межах населеного пункту міста Тернопіль.

Доводи апеляційної скарги захисника про неможливість врахування даних вказаної відповіді Тернопільської міської ради від 05.01.2023р. через те, що прокурор надала її суду роздрукованою на папері, а не в електронному вигляді, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з даної відповіді видно, що вона була надана прокурору черес систему електронного документообігу. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг " візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. В ході апеляційного розгляду встановлено, що наданий прокурором документ містить вихідний номер, штрихкод, найменування підписувача, номер і термін дії його сертифікату, QR-код для перевірки зазначеної інформації, тобто наявні усі відомості, які необхідні для ідентифікації автора електронного документа.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги і пояснень обвинуваченого в суді першої та апеляційної інстанцій вбачається, що сторона захисту не заперечує правильності встановлення місця дорожньо-транспортної пригоди - вул.Об`їзна у м.Тернопіль, навпроти будинку 23.

Аналізуючи доводи захисника про те, що водій ОСОБА_7 10 квітня 2022 року не знав і не міг знати про те, що він рухається по населеному пункту, де дії обмеження швидкості 50 км/год, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є безпідставними і погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано відхилив аналогічні доводи сторони захисту, навівши у вироку належні і достатні мотиви.

Так, суд першої інстанції правильно вказав, що наявність табла контролю швидкості руху із зображенням знаку обмеження швидкості 50 км/год безпосередньо перед регульованим пішохідним переходом, на якому відбувся наїзд на пішохода, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 рухався протягом тривалого проміжку часу автодорогою (що вбачається із відеозапису, котрий суду надала сама сторона захисту), по обидва боки якої є щільна житлова забудова із різними типами споруд (житлових будинків, СТО, мийок, автозаправок, магазинів, закладів громадського харчування, готелів, ринку), а також те, що вказана дорога обладнана великою кількістю світлофорів, а також транспортних розв`язок, які обладнані, так і не обладнанні світлофорами, свідчить про те, що ОСОБА_7 повинен був усвідомлювати те, що він рухається в межах населеного пункту, де відповідно до п.12.4 ПДР України, рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

При повторному дослідженні обставин провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що станом на 10 квітня 2022 року у зв`язку з воєнним станом дійсно були демонтовані дорожні знаки, які вказували про початок населеного пункту, в тому числі міста Тернопіль. Однак, обвинуваченому ОСОБА_7 було відомо про такі обставини, при під`їзді до міста він проїжджав контрольно-пропускний пункт (блокпост), після чого рухався автодорогою із житловою забудовою та відповідною дорожньою інфраструктурою, безпосередньо перед місцем ДТП було розташоване табло вимірювання швидкості руху автомобілів, яке містило інформацію про наявність обмеження швидкісного режиму.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з наведеними в оскарженому вироку висновком про відхилення пояснень сторони захисту про те, що обвинувачений не знав та не міг знати, що проїжджає населений пункт.

Доводи апеляційної скарги захисника і показання обвинуваченого про те, що на момент вчинення ДТП, перед пішохідним переходом не було розташоване табло контролю швидкості руху апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наявність цього табло підтверджується сукупністю наявних у матеріалах провадження доказах, які були досліджені в ході судового і апеляційного розгляду.

Так, письмовою інформацією відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.11.2022р. підтверджено, що на прямолінійних ділянках автомобільної дороги загального користування М30 (об`їзна м. Тернополя) перед регульованими пішохідними переходами у грудні місяці 2021 року встановлювались табла контролю швидкості для нагадування водієві про необхідність зниження швидкості. (а.м.к.п. 241, т.1). Доводи апеляційної скарги захисника про порушення встановленого КПК порядку дослідження вказаного доказу, а саме дослідження його копії, апеляційний суд відхиляє, оскільки в ході судового і апеляційного розгляду було досліджено наданий представником потерпілого оригінал вказаної письмової інформації, а до матеріалів провадження долучено її засвідчену копію.

Також, з наданого представником потерпілих фото видно, що по ліву сторону перед регульованим пішохідним переходом по вул.Об`їзна у напрямку вул.Протасевича, безпосередньо перед місцем ДТП наявне табло контролю швидкості з інформацією про обмеження максимальної швидкості руху - не більше 50 км/год ( т.1 а.м.к.п. 240).

Наявність цього табло контролю швидкості руху перед пішохідним переходом на момент вчинення ДТП проглядається у протоколі огляду відеозапису із додатком №1 від 25.04.2022р. Зокрема, такі дані видно на фото (стоп-кадрах) цього відео, які є в цьому протоколі (т.1 а.м.к.п.153,154,155,156).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відхилення судом першої інстанції наданого стороною захисту висновку експерта ОСОБА_14 №198/22 від 27.12.2022 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи апеляційний суд оцінює критично.

У вироку суд першої інстанції правильно вказав, що висновок експерта ОСОБА_14 ґрунтується на невірно заданих вхідних даних щодо максимально дозволеної швидкості руху на ділянці автодороги де відбулось ДТП.

Встановлено, що експерт ОСОБА_14 виходив лише з того, що з моменту в`їзду в місто Тернопіль і до місця наїзду на пішохода на шляху руху автомобіля під керуванням обвинуваченого були відсутні дорожні знаки 5.49 («початок населеного пункту», а також 3.29 («обмеження максимальної швидкості»). Однак, при проведенні цієї експертизи не було враховано дані протоколу огляду місця події, де вказано про розташування місця ДТП (пішохідний перехід біля будівлі №23 по вул.Об`їздна) в місті Тернопіль і наявність на цій ділянці обмеження швидкості руху 50 км/год. Також, експерт пояснив, що не брав до уваги відеозапис події ДТП.

Внаслідок цього експерт помилково відніс ділянку автодороги, де відбулась ДТП, до категорії інших автомобільних доріг, де максимальна швидкість руху обмежена 90 км/год.

Таким чином, висновок експерта ОСОБА_14 був зроблений без урахування фактичних обставин, які встановлені в ході судового розгляду і беззаперечно вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 рухався автомобілем в межах населеного пункту, де максимальна швидкість має обмеження 50 км/год.

Доводи захисника про те, що у висновку експерта ОСОБА_16 , який наданий стороною обвинувачення, було проаналізовано технічну можливість зупинити автомобіль до місця наїзду на пішохода при його швидкості лише 91 км/год, а не в діапазоні 86-96 км/год не спростовують висновків суду про винуватість обвинуваченого, оскільки не є істотними і виходять за межі пред`явленого обвинувачення.

Так, в даному випадку ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що виявивши перешкоду для свого руху - появу пішохода, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб раніше, ніж пішохід досягне місця наїзду і тим самим уникнути наїзду на останнього, за умови руху із дозволеною швидкістю автомобіля «RENAULT MASTER» в межах населеного пункту, тобто 50 км/год.

Крім того, з дослідної частини висновку експерта ОСОБА_16 від 24.06.2022 року №СЕ-19/120-22/5895-ІТ (т.1 а.м.к.п.224) видно, що зупинний шлях автомобіля «RENAULT MASTER» в даній дорожній обстановці при умові руху цього автомобіля зі швидкістю 50 км/год становить 36...35 м, а при швидкості руху цього автомобіля 91 км/год він збільшується більше ніж у два рази і становить 85,4...82 м.

Також, експертом встановлено, що в момент виникнення небезпеки для руху, тобто в момент виходу ОСОБА_13 на проїзну частину, автомобіль «RENAULT MASTER» знаходився на відстані 49,3 м до місця наїзду на пішохода, тобто на більшій відстані ніж довжина зупинного шляху при руху зі швидкістю 50 км/год, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що висновком експерта підтверджує той факт, що обвинувачений зміг би зупинити керований ним автомобіль при руху в межах дозволеної в населених пунктах швидкості.

Доводи сторони захисту про можливу недостовірність результатів експертизи від 24.06.2022 року №СЕ-19/120-22/5895-ІТ, де для розрахунку було враховано швидкість руху автомобіля 91 км/год і час з моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду на нього 1,95 с, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки саме такі значення швидкості руху і часу були встановлені висновком експерта від 02.06.2022р. №СЕ-19/120-22/4142-ФП.

Як видно з матеріалів провадження і змісту оскарженого вироку в ході судового розгляду був допитаний експерт ОСОБА_17 , який проводив зазначену експертизу і в судовому засіданні підтвердив правильність проведених ним розрахунків і на основі проведеного ним експертного дослідження відеозапису, на якому зафіксовано подію ДТП підтвердив, що вказані у його висновку значення швидкості та часу є найбільш імовірними.

З огляду на вказане, суд вважає, що докази, досліджені в даному кримінальному провадженні, узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності та підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні.

Доводи апеляційної скарги захисника з посиланням на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху в даному випадку є неналежними, оскільки в цьому кримінальному провадженні доведено, що водій ОСОБА_7 рухався автомобілем в межах населеного пункту, де максимальна швидкість має обмеження 50 км/год. Версія сторони захисту про те, що обвинуваченому не було відомо про рух населеним пунктом суд першої інстанції детально проаналізував і обґрунтовано відхилив, а тому висновок про порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.12.4. Правил дорожнього руху є правильним.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність досудової доповіді органу пробації апеляційний суд не вважає підставою для скасування оскарженого вироку, оскільки сторона захисту не обґрунтувала як саме відсутність указаної доповіді завадила суду постановити законне та обґрунтоване рішення з урахуванням того, що відповідно до положень ст. 314-1 КПК зазначена доповідь має інформаційний характер для суду.

Щодо зауважень захисника про невідповідність вимогам ст.99 КПК України зібраних органом досудового розслідування даним, які характеризують обвинуваченого, в ході апеляційного розгляду встановлено, що його позитивна характеристика з місця проживання і довідка про склад сім`ї від 27 червня 2022 року були надані слідчому самим обвинуваченим і містять застереження про те, що засвідчити їх печаткою неможливо через бойові дії біля м.Харків у той час. Достовірність наявних у матеріалах провадження фотокопій довідок медичних установ обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив при дослідженні обставин провадження апеляційним судом і вказав, що він дійсно не перебуває на обліку в нарколога і психіатра.

Враховуючи, що наведені відомості були зібрані органом досудового розслідування в той час, коли на території Харківської області тривали бойові дії і будь-яких інших характеризуючих даних сторона захисту в ході судового розгляду не надала, а також те, що обвинувачений не заперечує враховані судом першої інстанції відомості, які позитивно характеризують обвинуваченого за місцем проживання у м.Харків, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку недотримання вимог ст.99 КПК України щодо форми письмової інформації не можна вважати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З доводами захисника про необхідність скасування вироку через те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні звукозаписи судових засідань за 27.07.2022 року та 12.08.2022 року, апеляційний суд також не може погодитись з огляду на таке.

Засада судочинства щодо гласності судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, яка передбачена статтею 129 Конституції України, розкрита у ст. 27 КПК України і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ураховуючи те, що зазначена засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів - гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їхніх копій, а також на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (ч. 1 ст. 27 КПК України), та відкритості судового процесу - право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (ч. 2 ст. 27 КПК України).

Частиною 4 ст. 107 КПК України передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Водночас ч.6 ст.107 КПК України встановлено виключення із загального правила обов`язковості фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.

Зазначеною нормою передбачено, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але якщо при цьому сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не веде до недійсності відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів.

Відповідно до вимог п.7 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Суд звертає увагу на те, що у ст. 412 КПК законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесу» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, аналізуючи вищезазначені норми кримінального процесуального закону, необхідно з`ясувати, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, при цьому треба виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 27 липня 2022 року відбулося підготовче судове засідання, під час якого було вирішено питання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, а 12 серпня 2022 року в продовженому підготовчому судовому засіданні обговорювались питання про складання досудової доповіді, продовження строку запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та призначення кримінального провадження до судового розгляду, про що постановлена відповідна ухвала суду (т. 1 а. п. 31-32, 63-67).

При цьому, в матеріалах кримінального провадження наявні обидва журнали цих судових засідань, в яких зазначене посилання на файли технічної фіксації цих судових засідань у централізованому файловому сховищі відповідно до вимог Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 06 червня 2022 року № 156.

Крім того, в матеріалах провадження наявні журнали судових засідань і технічні носії інформації, на яких зафіксовано всі процесуальні дії, проведені на стадії судового розгляду зі всіма етапами (допит обвинуваченого, потерпілих, експерта, дослідження документів, судові дебати, останнє слово обвинуваченого, оголошення вироку).

На підставі викладеного та системного аналізу зазначених норм права, передбачених кримінальним процесуальним законом, зважаючи на ступінь значимості для вирішення справи проведених у підготовчому судовому засіданні процесуальних дій, інформація про які виявилася відсутньою на технічних носіях, апеляційний суд робить висновок, що відсутність у матеріалах провадження технічного носія інформації за 27.07.2022 року та 12.08.2022 року не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому не може визнаватися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК.

Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 24 листопада 2016 року провадження № 5-1кс(15)16, від 20 вересня 2022 року (справа № 334/3880/17, провадження № 51-482 км 22), від 16 грудня 2020 року (справа № 219/828/18, провадження № 51-2460км20), від 26 травня 2021 року (справа № 492/1259/15-к, провадження № 51-317км21) від 29 вересня 2020 року (справа № 554/41/17, провадження № 51-6509км19).

За певних обставин відсутність звукозапису окремого судового засідання може бути підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка покликається на цю обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення. Захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі не вказав, яким чином відсутність технічного запису зазначених судових засідань вплинула на вирішення справи по суті.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисника і потерпілих, щодо неправильного призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів також приходить до переконання про їх безпідставність.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула людина, а також висловлену позицію потерпілими з приводу призначення покарання, а також обставини, які пом`якшують покарання, до яких суд відносить те, що пішохід ОСОБА_13 переходила проїзну частину дороги на заборонений для неї червоний сигнал світлофора, а також дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, не притягувався до будь-якої відповідальності, а також позитивну характеристику з місця роботи та за місцем проживання, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, а прийшов до правильного висновку про доцільність призначення обвинуваченому основного покарання в розмірі, наближеному до мінімального, що передбачений санкцією статті обвинувачення, а додаткове покарання визначив у максимальному розмірі, оскільки це сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Доводи апеляційних скарг потерпілих про те, що, при визначенні строку основного покарання, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги обставини та тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, відсутність щирого каяття обвинуваченого апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з врахуванням усіх обставин кримінального правопорушення і відомостей про особу винного та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Доводи апеляційних скарг потерпілих про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання в максимальному розмірі, не містять обґрунтованих і переконливих доводів про те чому вони вважають призначене судом покарання явно несправедливим.

Так, потерпілі стверджують, що суд першої інстанції безпідставно врахував як пом`якшуючі обставини: перехід пішохода ОСОБА_13 проїзної частини дороги на заборонений сигнал світлофора, тобто порушила Правила дорожнього руху. Однак, порушення пішоходом ОСОБА_13 вимог п.4.9. ПДР було встановлено в ході досудового розслідування і судового розгляду, про даний факт зазначено як в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , так і серед обставин, які визнані судом доведеними і вирок в цій частині потерпілі не оскаржували, а заперечують лише віднесення цієї обставини до категорії пом`якшуючих, що відповідно до вимог ч.2 ст.66 КПК України є правом суду.

Доводи потерпілих, що суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, позитивну характеристику з місця роботи та за місцем проживання є безпідставними і спростовуються змістом оскарженого вироку, з якого видно, що суд першої інстанції відомості характеристику обвинуваченого враховував серед інших відомостей про його особу.

Доводи сторони захисту про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання із застосуванням положень статті 75 КК України апеляційний суд також вважає безпідставними.

Так, призначаючи покарання, суд повинен враховувати, що відповідно до приписів, викладених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

У будь-якому разі, призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, наслідкам, що наступили в результаті злочинних дій, а також даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку, як прояв ставлення до скоєного.

Зі змісту апеляційної скарги захисника видно, що в частині доводів про наявність підстав для звільненні обвинуваченого від відбування основного покарання наведено такі ж обставини, які уже враховані судом першої інстанції при визначенні строку покарання в розмірі, наближеному до мінімального згідно санкції інкримінованої статті.

Крім того, відхиляючи доводи захисника в цій частині колегія суддів також враховує що порушення правил безпеки дорожнього руху в даному випадку спричинили смерть людини, а також думку потерпілих, які наполягають на призначенні суворого покарання, вказуючи на те, що після події ДТП у обвинуваченого відсутнє розкаяння у вчиненому, ним не досягнуто примирення з потерпілими, не відшкодовано завдано шкоду.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому основне покарання без звільнення від його відбування відповідає принципам індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині.

Не є обґрунтованими і доводи апеляційних скарг про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову, оскільки, приймаючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував доводи позовної заяви і, навівши у вироку показання потерпілих щодо характеру, обсягу, глибини та тривалості заподіяних їм моральних страждань, правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням ступеню вини обвинуваченого. Також, суд правильно врахував і ту обставину, що виникненню даної шкоди сприяла груба необережність потерпілої.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, а тому не вбачає підстав для зміни в вироку і задоволення апеляційних скарг потерпілих і сторони захисту в цій частині.

Доводи апеляційної скарги захисника про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди апеляційний суд оцінює критично, оскільки зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції належним чином обґрунтував наявність законних підстав для стягнення з обвинуваченого матеріального відшкодування та визначив його розмір з урахуванням конкретних обставин провадження і засад розумності, виваженості і справедливості.

Так, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст.1177,1201 ЦПК України та наданих потерпілою ОСОБА_10 підтверджуючих документів прийняв рішення про відшкодування їй витрат на виготовлення надгробного пам`ятника в сумі 40 тис.грн. Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту, які обґрунтовані з посиланням на положення ст.27.4. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та висновки ВП ВС від 04.07.2018р. у справі №755/18006/15ц, про неправильність вирішення цивільного позову в цій частині, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що потерпілій і цивільному позивачу ОСОБА_10 від ПАТ НАСК "Оранта" в рахунок страхового відшкодування за ст.27 вказаного Закону сплачено 92930 грн., що не покриває усі витрати потерпілої. Отже, в даному випадку розмір завданої їй матеріальної шкоди перевищує розмір страхового відшкодування.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять таких доводів, які би спростували правильність висновків суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення. Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які би давали підставу для зміни або скасування судового рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді