ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2379/23 Справа № 932/7881/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження 0000005 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , машкаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року частково задоволено клопотання сторони захисту та повернуто прокурору Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра обвинувальний акт та додатки до нього щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364-1 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що зміст обвинувального акту містить певні протиріччя в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. Так, суд, зазначив, що за змістом висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 08.11.2021, 01.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021 склав, підписав та поставив відбиток печатки ПП «АРХІТЕКТУРНІ ТА ІНЖЕНЕРНІ РІШЕННЯ» на актах приймання виконаних будівельних робіт, довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, й до даних документів були внесені недостовірні відомості. Проте, ким, при яких обставин і які саме недостовірні відомості містять ці документи, обвинувальний акт не містить. Також, суд послався і на те, що обвинувальний акт не містить і відомостей про те в яких саме діях ОСОБА_7 виразилось зловживання повноваженнями та в чому воно полягає.

Окрім того, суд вказав, що в порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт за своїм змістом містить невідповідності та протиріччя щодо розміру тяжких наслідків, завданих кримінальним правопорушенням, а розмір неправомірної вигоди, яку мав намір отримати ОСОБА_7 , взагалі не визначений. Тобто, є не зрозумілим, в якому розмірі ОСОБА_7 неправомірно використовував бюджетні кошти 08.11.2021, 01.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021, реалізуючи свій злочинний умисел з метою неправомірного отримання грошових коштів держбюджету та неправомірної вигоди для себе.

З огляду на те, що вказані недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , його суперечність порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що рішення суду є незаконним, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 містить фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення короткий виклад диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується ОСОБА_7 . При цьому, суд вказуючи, що обвинувальний акт не містить посилання на те ким, при яких обставинах і які саме недостовірні відомості містять зазначені в ньому документи, не надав належної оцінки тому, що в обвинувальному акті чітко зазначено про те, що недостовірні відомості стосуються видів та обсягів виконаних робіт. Також, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не інкримінуються будь-які кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 358, 366 КК України, й суд на цьому етапі кримінального провадження, не досліджуючи матеріалів провадження, передчасно вдався в оцінку кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, й не тільки вийшов за межі своїх повноважень, а й припустився невірних висновків. Також, прокурор зазначає, що обвинувальний акт містить вказівку і на розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а тому висновки суду в цій частині не відповідають дійсності, тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі і з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений, його захисник та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставною, а судове рішення законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор... зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі з огляду на таке.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд вказав на його невідповідність п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, через наявні в ньому явні суперечності при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист та є перешкодою для його призначення до судового розгляду.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення й розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Важливим для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону є виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, належної реалізації права на захист, а також правильної кваліфікації кримінального правопорушення.

Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч. 1 ст. 337 КПК) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК), оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Разом з цим, враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то формулювання обвинувачення повинно містити відомості про обставини, які свідчать про наявність доведених відомостей про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист. При цьому, обвинувальний акт є необхідною умовою для того, щоб обвинувачений міг побудувати свій захист у суді, а відтак обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, Суд зазначив, що в тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він уважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення у справі «Каmаsіnski v. Austria» від 19.12.89 № 9783/82, п. 79).

Справедливість під час провадження необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд у цілому (рішення у справі «Dallos v. Hungary» від 1.03.2001 № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Pelissier and Sassi v. France», п. 54, а також «Dallos v. Hungary», п. 47).

Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення прокурору, є обґрунтованими.

Так, апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364-1 КК України містить протиріччя в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Як правильно вказав суд першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінується те, що він, будучи службовою особою юридичної особи приватного права, зловживаючи своїми повноваженнями, вчинив кримінальне правопорушення, маючи на меті одержання неправомірної вигоди для себе, шляхом отримання та розпорядження необгрунтовано перерахованими ГУНП в Дніпропетровській області на користь ПП «АРХІТЕКТУРНІ ТА ІНЖЕНЕРНІ РІШЕННЯ» грошовими коштами державного бюджету.

В той же час, в яких саме діях ОСОБА_7 виразилось зловживання повноваженнями та в чому воно полягає, в обвинувальному акті не вказано.

Разом з цим, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 08.11.2021, 01.12.2021 , 13.12.2021, 20.12.2021 склав, підписав та поставив відбиток печатки ПП «АРХІТЕКТУРНІ ТА ІНЖЕНЕРНІ РІШЕННЯ» на актах приймання виконаних будівельних робіт, довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, до яких були внесені недостовірні відомості. При цьому, незрозуміло ким вони внесенні, при яких обставин і які саме недостовірні відомості містять ці документи.

За приписами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, де обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення з матеріальним складом, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає доказуванню, а положення ст. 291 КПК України вимагають відображення відомостей про вид і розмір заподіяної шкоди у змісті обвинувального акта.

Водночас, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 , з 08.11.2021 по 21.12.2021, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на використання всупереч інтересам ПП «АРХІТЕКТУРНІ ТА ІНЖЕНЕРНІ РІШЕННЯ» своїх повноважень з метою одержання неправомірної вигоди для себе, отримав на рахунок приватного підприємства загальній сумі 2 998 000,00 грн., якими він розпорядився на власний розсуд, з яких лише 452 651,78 грн. отримані ним безпідставно.

При цьому, висунуте обвинувачення взагалі не містить посилань щодо розміру збитків, або розміру наслідків, які настали внаслідок подій, що відбувались 08.11.2021, 01.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021, тобто яку суму грошових коштів ОСОБА_7 отримано безпідставно по кожному із інкримінованих йому епізодів та не є зрозумілим, в якому розмірі ОСОБА_7 неправомірно використовував бюджетні кошти 08.11.2021, 01.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021, реалізуючи свій злочинний умисел з метою неправомірного отримання грошових коштів держбюджету та неправомірної вигоди для себе.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду щодо невстановлення належним чином розміру тяжких наслідків, завданих кримінальним правопорушенням в період з 08.11.2021 по 21.12.2021.

Відсутність логічного та обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Чітке формулювання обвинувачення та детальне викладення механізму вчинення кримінального правопорушення є необхідним для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, недотримання цієї вимоги при складанні обвинувального акта позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, яке є неконкретним.

Зміст обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні свідчить про не належне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, а такий недолік обмежує можливості обвинуваченого захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті не викладено тих обставин, які, у відповідності до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює призначення судового розгляду, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у своїй постанові від 01.11.2021 у справі № 161/7092/20, зазначено, що оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4