Справа № 128/3585/20
УХВАЛА

Іменем України

29.06.2023 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» клопотання прокурора та захисників в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 17.03.2020 до ЄРДР за №0000131 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.301 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

29.06.2023 у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , підтримала подані суду письмові клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_10 у виді тримання під вартою, а ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту.

Клопотання прокурор в судовому засіданні обґрунтувала тим, що в обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає, а ризики, які стали підставою для його застосування на даний час продовжують існувати, не змінилися та не відпали, а саме: Ґугімаєр ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має постійного місця роботи чи навчання, джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду. Окрім того, вказує, що ОСОБА_12 згідно інформації Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України раніше судимий на території Республіки Австрія, водночас, строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у ОСОБА_13 закінчився 02.01.2021.

Крім цього, прокурор просила продовжити запобіжний захід і обвинуваченій ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого також спливає, а ті ризики, які стали підставою для його застосування на даний час не змінилися та не відпали. Зазначила , що ОСОБА_6 також обвинувачується у співучасті з ОСОБА_12 у вчиненні особливо тяжкого злочину, вона немає джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення , переховуватися від суду. Окрім того, вказала, що відносно ОСОБА_6 у провадженні Вінницького районного суду перебуває на розгляді обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.149 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував з приводу клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже всі свідки і потерпілий судом вже допитані; речові докази всі вилучені; виїхати за кордон ОСОБА_11 не зможе оскільки в нього відсутні документи , тому просить суд змінити запобіжний захід обвинуваченому на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, підтримав позицію захисника ОСОБА_5 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 також заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_6 ; зазначила, що обвинувачена за два із половиною роки не порушувала домашній арешт жодного разу. Хоча ОСОБА_6 дійсно може працювати вдома, оскільки зареєструвалася ФОП та шиє одяг на дому, однак вона не може відвідати лікаря, ходити в магазин. Тому просить суд змінити обвинуваченій цілодобовий домашній арешт на домашній арешт у нічну пору доби.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала усне клопотання захисника ОСОБА_4 .

В свою чергу, прокурор наполягала на задоволені її письмових клопотань та заперечувала проти усних клопотань захисників, оскільки вважає , що менш суворі запобіжні заходи щодо обвинувачених не зможуть запобігти вказаним нею наявним ризикам.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши міркування присутніх учасників судового процесу щодо них, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до такого.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.2 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобового або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.01.2021 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 25.02.2021 включно, який неодноразово ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області продовжувався.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Оглянувши обвинувальний акт, вислухавши усні клопотання захисників та міркування присутніх учасників кримінального провадження, суд вважає що відносно обвинувачених хоча зменшилися , однак не відпали ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, в якій судом ще не допитано обвинувачених, не досліджені письмові та речові докази.

Обвинувачений ОСОБА_12 є громадянином іншої держави - Австрії; на час затримання не був працевлаштований на території України; не мав постійного законного джерела доходу; є особою, тричі судимою на території Австрії за вчинення умисних злочинів: один з яких за підроблення документів та двічі за вчинення злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, відбув покарання реально (зі слів самого обвинуваченого); даних про те, що покарання за вказані злочини він відбув у суду немає , а тому суд вважає, що існує ризик того, що будучи на волі обвинувачений ОСОБА_12 може вчинити інший злочин.

Обвинувачена ОСОБА_6 , хоча має постійне місце проживання, в якому проживає одна, однак , розлучена, дітей не має, тому суд вважає, що остання не має соціально-стримуючих факторів.

Окрім того, суд бере до уваги, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочину, який відносить згідно КК України до класифікації особливо тяжких злочинів та категорії кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а тому суд вважає що існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Крім цього, при винесені даного процесуального рішення відносно обвинувачених, суд бере до уваги, те що, стосовно останніх, в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває інший обвинувальний акт у вчиненні ними нових епізодів кримінальних правопорушень за ч.5 ст. 301 КК України та ч.3 ст. 149 КК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, військова агресія росії проти України стала підставою введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з подальшими змінами), який відповідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 № 3057-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Тому, з урахуванням зазначених вище обставин суд вважає, що обвинувачені зможуть скористуватися запровадженим в країні воєнним станом, також з метою переховування від суду.

Отже, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити обвинуваченому Ґугімаєру Маріо запобіжний захід у виді тримання під вартою, а обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на 60 днів тобто по 27.08.2023 включно; з покладенням на ОСОБА_6 певних обов`язків, таким чином задовольнивши клопотання прокурора та відмовивши в задоволені клопотання захисту за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 27 серпня 2023 року, включно.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме по 27 серпня 2023 року, включно.

У задоволені усних клопотань захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зміну обраних запобіжних заходів обвинуваченим відмовити.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинувачену ОСОБА_6 такі обов`язки: з`являтися за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим , свідками; не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора, суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт, інші документи, що дають право для виїзду з України.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копії ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» та Відділенню поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (вул. В. Нестерчука, 64, м. Калинівка, Вінницької області, ел. пошта: ), для виконання та зобов`язати негайно поставити на облік обвинувачену ОСОБА_6 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів: обвинуваченими - з дня отримання копії ухвали; а іншими учасниками- з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_15