Справа № 308/6460/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, угоду про визнання винуватості укладену у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 01.02.2023 року між прокурором та обвинуваченим

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів, Запорізької області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, розлученого, на утримання малолітня дитина (зі слів), проживаючого: АДРЕСА_1 , старший кухар їдальні відділення матеріального забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону, старший солдат, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, 26.12.2022 року, близько 15.30 год. самовільно залишив місце тимчасової дислокації відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип С) за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній без поважних причин на військовій службі до 23.01.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

17.05.2023 року між прокурором у кримінальному провадженні № 0000036 прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі статей 468, 469, 472 КПК України, було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину за ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, кається у вчиненому.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та обвинуваченого щодо укладення угоди.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину за ч.5 ст.407 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, заявивши при цьому, що наслідки укладення такої він розуміє в цілому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості укладену між його підзахисним та прокурором.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України. Просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його захисника, думку прокурора, дослідивши зміст укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 468 КПК України визначено, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Даний злочин відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Узгоджені сторонами вид та міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 , який свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому, на утриманні має малолітню дитину та матір, яка хворіє, раніше не судимий.

Оцінивши в сукупності наведені вище обставини, зважаючи на те, що укладена між прокурором та ОСОБА_4 угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що така може бути затверджена судом.

Цивільний позов по справі не заявлений, судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 394, 395, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 17.052023 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні № 0000036 від 01.02.2023 року - прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання 04.04.2023 року.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1