Справа № 754/5336/23
У Х В А Л А

Іменем України

02 травня 2023 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 18.08.2022, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2023 року до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання слідчого, погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом Деснянського управління поліції ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202, відомості про яке 18.08.2022, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Фрейм Констракшн» (), вчинили розтрату бюджетних коштів, які виділялись з місцевого бюджету м. Києва для ремонту підвальних приміщень, які використовуються під найпростіше укриття у дошкільних навчальних закладах.

24.03.2023 у період часу з 09 год. 30 хв. до 13 год. 10 хв. на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 7/4 літ. Б слідчими слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві було проведено обшук офісу ТОВ «Фрейм Констракшн», в ході якого було виявлено та вилучено комп`ютер, договірну документацію, чорнові записи, печатки інших юридичних осіб, мобільні телефони з бірками на яких містяться написи «прізвищ» та банківські карти закріплені за пов`язаними з ними суб`єктами господарської діяльності, у тому числі банківські картки АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, зокрема з метою припинення злочинної діяльності, відшкодування збитків, заподіяних злочином слідчий просив накласти арешт на кошти, які знаходяться на рахунках фізичних осіб відкритих у АБ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» () № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.

Слідчий у судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд клопотання проводити без його участі. Просив клопотання задовольнити.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

18.08.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №0000202, щодо можливого вчинення посадовими особами Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за попередньою змовою з ТОВ «Фрейм Констракшн» кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.191 КК України.

24.03.2023 у період часу з 09 год. 30 хв. до 13 год. 10 хв. на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 7/4 літ. Б слідчими слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві було проведено обшук офісу ТОВ «Фрейм Констракшн», в ході якого було виявлено та вилучено комп`ютер, договірну документацію, чорнові записи, печатки інших юридичних осіб, мобільні телефони з бірками на яких містяться написи «прізвищ» та банківські карти закріплені за пов`язаними з ними суб`єктами господарської діяльності, у тому числі банківські картки АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Як вбачається з клопотання слідчого, метою застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, є збереження об`єкту кримінально-протиправних дій посадових осіб Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та службових осіб ТОВ «Фрейм Констракшн», а саме: грошових коштів, перерахованих Управлінням освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на рахунок ТОВ «Фрейм Констракшн» в оплату будівельних робіт по ремонту підвальних приміщень, які використовуються під найпростіше укриття у дошкульних навчальних закладах.

Разом з тим, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України та не надано доказів, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і не індивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою, а саме збереженням речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Також не узгоджується з заявленою метою арешту майна відшкодування збитків заподіяних злочином, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202 проводиться щодо можливого вчинення посадовими особами Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та службовими особами ТОВ «Фрейм Констракшн» замаху на розтрату бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем. В той же час слідчий вказує, що банківські картки АБ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 належить невстановленим фізичним особам, що унеможливлює, на час розгляду клопотання, зробити висновок, що кошти на зазначених банківських картках можуть бути використані в майбутньому для відшкодування збитків заподіяних злочином або їх конфіскації та суперечить вимогам ч.5, ч.6 ст.170 КПК України.

Системний аналіз частин з першої по четверту ст. 170 КПК України дає можливість зробити висновок, що арешт на майно третьої особи може бути накладений у двох випадках: по-перше, з метою збереження речових доказів; по-друге, забезпечення спеціальної конфіскації. Як зазначено вище грошові кошти, які можуть знаходитись на банківських картках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 не можуть бути речовими доказами по справі, а також не підлягають спеціальній конфіскації.

Крім того, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не конкретизоване, тому що слідчий просить накласти арешт на грошові кошти, які відкриті фізичними особами в АБ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», при цьому не тільки не вказуючи, якими саме фізичними особами, а і не зазначаючи номера цих рахунків, а вказуючи лише номера банківських карток.

Таким чином, розглянувши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволені клопотання слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 18.08.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, про арешт майна, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1