ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/140/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/140/23 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , строк якого визначено до 03 червня 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанови нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічній період доби посилається на те, що престаріла матір ОСОБА_8 хворіє та потребує стороннього догляду або просить зменшити визначений раніше обвинуваченому розмір застави з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 80 оскільки він є непосильним для сплати ним.

Крім того, посилається на відсутність у прокурора повноважень на подання клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених оскільки місцем вчинення кримінального праворушення є м.Тернопіль, підслідність за даним епізодом кримінального правопорушення не визначалась, а тому керівник Дніпровської окружної прокуратури м.Києва, на думку захисинка, не мав призначати прокурора у даному кримінальному провадженні, місцем вчинення кримінального праворушення в якому є м.Тернопіль, та не перебуває під юрисдикцією Дніпровської окружної прокуратури, а тому прокурор Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_11 не мав повноважень та законних підстав обєднувати кримінальні провадження, в яких місця вчинення кримінальних правопорушень встановлені в різних областях України. Окрім того посилається на ухвалу Касаційного кримінального суду ВС від 02.02.2023, якою вказане кримінальне провадження передано для розгляду по суті до Тернопільського міськрайонного суду у звязку з тим, що місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення є м.Тернопіль, вважаючи що невірне визначення територіальної підсудності вказує на невідповідність територіальної підслідності вказаного провадження.

Вбачає порушення вимог кримінального процесуального законодавства у тому розгляд клопотання відбувся при відсутності матеріалів кримінального провадження, у звязку з чим суд не мав змоги об`єктивно з`ясувати питання обгрунтованості обвинувачення, наявності ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою, надати оцінку даним про особу обвинуваченого, що є обов`язковою вимогою при продовженні строку запобіжного заходу.

Вказує на те, що прокурор не довів неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки його підзахисного застосуванням до нього менш суворого запобіжного заходу, оскільки обставини та ризики, наведені у клопотанні прокурора, є припущеннями сторони обвинувачення та не підтверджені жодними доказами.

Наголошує на тому, що його підзахисний перебуває під вартою більше 10 місяців, що є обмеження його права на свободу.

Зазначає, що всупереч вимогам ст. 177, 178 КПК України суд не враховував дані особу ОСОБА_8 , міцність його соціальних зв`язків, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини та хворої матері, а лише тяжкість інкримінованого його підзахисному злочину, на яку посилається суд, не може безумовною підставою, яка свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що зменшились з початку обрання до обвинуваченого запобіжного заходу оскільки досудове розслідування закінчено і всі необхідні слідчі дії вже виконані.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підхзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби або зменшити раніше визначену заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб мотивуючи свої вимоги тим, що раніше визначена ОСОБА_7 застава застосована без врахування його майнового стану.

Вказує на відсутність визначених законом повноважень у прокурора, який подав клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з огляду на порушення правил територіальної підслідності вказаного кримінального провадження, яка не була визначена та у звязку з тим, що місцем вчинення інкриміноване його підзахисному правопорушення є м.Тернопіль прокурори Дніпровської окружної прокуратури м.Києва не мали права здійснювати у ньому повноваження оскільки воно не перебуває під юрисдикцією Дніпровської окружної прокуратури м.Києва .

Вбачає порушення вимог КПК України у тому, що розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою відбувся без дослідження матеріалів кримінального провадження, у звязку з чим суд не мав змоги об`єктивно з`ясувати питання щодо обгрунтованості обвинувачення, наявності ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою, надати оцінку даним про особу обвинуваченого, що є обов`язковою вимогою при продовженні строку запобіжного заходу.

Посилається на те, що обвинувачений знаходиться під вартою вже 10 місяців, при цьому ризики наведені у клопотаннях наводяться ідентичні без врахування часу, що минув та відповідно їх зменшення.

Зазначає про те, що прокурором не було доведено не зможливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а обставини та ризики, які наведні ним у клопотанні, є припущеннями сторони обвинувачення.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби із застосуванням електронних засобів контролю в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Просить врахувати те, що рідні ОСОБА_7 знайшли йому постійне місце роботи та працедавець ФОП ОСОБА_12 надав гарантійний лист, у якому взяв на себе зобовязання працевлаштувати ОСОБА_7 з наданням йому офіційної роботи, що зменшить вказані ризики.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційни скарги з викладених у них мотивів, прокурора, який щодо задоволення апеляційних скарг заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0002499, внесене до ЄРДР 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України - незаконного заволодіння групою осіб шляхом обману валютними цінностями потерпілого ОСОБА_13 на суму 904640 грн., що є особливо великим розміром.

Щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який неодноразово продовжувався.

Задовольняючи клопотання прокурора суд виходив з того, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебуває на розгляді в суді, з врахуванням того, що обсяг доказів які перевіряли слідчі судді при обранні щодо них запобіжного заходу та його неодноразового продовження не зменшився, а став підставою для звернення до суду з обвинувальним актом, вважав що вищенаведеного достатньо для висновку про те, щоб не вирішуючи питання про доведеність їх вини, під час розгляду вказаного клопотання константувати що підозра відповідає стандарту обгрунтована підозра, яка передбачає наявність доказів , які обєктивно повязують особу з вчиненим злочином та не повинні бути достатніми для того щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для того щоб висунути обвинувачення, з чим погоджується і колегія суддів, при цьому враховує, що суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, на що вказують захисники, яке вирішується при ухваленні остаточного судового рішення після розгляду справи по суті та досліджувати докази на стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вірно встановив місцевий суд, в даному кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати ризики, того, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого ОСОБА_13 , експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені тяжкістю кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за яке, у випадку визнання їх винними їм загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; оскільки при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим ім стали відомі адреси проживання свідків та потерпілого у справі, суд мав всі підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть незаконно впливати на даних осіб з метою надання ними неправдивих показань чи відмови від надання таких показань, при цьому врахував, що надані ними показання на досудовму розслідуванні не можуть бути досліджені під час судового розгляду вказаного провадження оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а тому ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження доказів судом.

Також у відповідності до вимог ст.178 КПК України судом взято до уваги наявність у Роменському районному суді Сумської області на розгляді обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ст. 190 КК України та розслідування слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального провадження № 0001052 від 21 травня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України, що вказує на стійкійсть їх протиправної поведінки та можливість вчинення ними нових злочинів.

З врахуванням майнового стану обвинувачених, їх віку, міцності соціальних звязків, стану здоровя, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування менш суворих запобіжних заходів оскільки вони не зможуть запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, які проживають у інших областях України, що створить перешкоди для судового розгляду вказаного провадження, а також виходив з неможливості завершення судового розгляду вказаного провадження до закінчення дії попреднього запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи захисників щодо врахування судом при продовженні вказаного запобіжного заходу виключно тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочину колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на вищенаведене, а також вважає за необхідне врахувати практику ЄСПЛ у відповідності до якої небезпека переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують, та міжнародними контактами, про що йдеться у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р., у якому Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Також Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив те, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітньої дитини та хворої матері та гарантування ФОП ОСОБА_14 працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 не вказують на можливість убезпечити настання цих ризиків.

Перевіряючи доводи захисників щодо відсутності у прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 повноважень на звернення до Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинувачених з огляду на те, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001396 ( за епізодом шахрайства у м. Тернополі) не визначалась підслідність тому прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_15 був незаконного уповноважений керівником Дніпровської окружної прокуратури м.Києва постановою про створення групи прокурорів, яке незаконно було обєданано з кримінальним провадженням №0002499, оскільки місце вчинення кримінального правопорушення не перебуває під юрисдикцією Дніпровської окружної прокуратури, колегія суддів виходить з того, що питання щодо правильності визначення підслідності даного провадження, його процесуальні наслідки впливає на визначення допустимості здобутих органом досудового розслідування доказів, оцінку яким буде надавати суд в нарадчій кімнаті при постановленні вироку, вимогами КПК України не передбачено зміни державного обвинувача на стадії судового розгляду кримінального провадження, функціональні обовязки якого у звязку з направленням обвинувального акту до Тернопільського міськрайонного суду не змінились та його повноваження у вказаному провадженні не припинились, суд допустив його в якості державного обвинувача для підтримання обвинувачення, винутого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , належним чином перевіривши їх , зміна судом касаційної інстанції територіальної підсудності вказаного кримінального провадження не свідчить про його неправильну підслідність та відсутність у ньому повноважень прокурора, окрім того, у відповідності до правового висновку ВП ВС від 31.08.2022 у справі 756/10060/17, не всі порушення вимог КПК України враховуються судом при прийнятті рішення, а лише ті що потягнули за собою порушення конституційних чи конвенційних прав особи , а тому колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2023 року про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді