Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційне провадження № 11-сс/4806/547/21 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тур?я Пасіка Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , застосування щодо нього іншого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

27.10.2021 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/1209/21, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 від 16 вересня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України

В судовому засіданні 05.11.2021 прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2021 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

Необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлена необхідністю запобігти ризикам вчинення ним спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, спроб знищити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на заявника, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення, зокрема повідомленням про підозру ОСОБА_7 та з інших матеріалів досудового розслідування із яких вбачається, що останній офіційно ніде не працює, не одружений, його майновий стан є незадовільним, раніше не судимий, а також, що останній вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховуючи наведені в клопотанні данні про особу обвинуваченого, а також фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, сторона обвинувачення вважала, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належну поведінку обвинуваченого, виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, а тому просила місцевий суд продовжити строк застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечив проти зазначеного клопотання, оскільки вважав, що прокурором не доведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та просив суд змінити ОСОБА_7 раніше обраний у кримінальному провадженні № 308/14259/21 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на альтернативний, більш м`який - домашній арешт у нічний час доби.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора.

Клопотання захисника обвинуваченого задоволено.

Обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби із 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без застосування засобів електронного контролю строком на два місяці, тобто до 05 січня 2022 року включно.

Зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду, а також протягом двох місяців з дня винесення зазначеної ухвали виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Ужгородський районний відділ поліції ГУНП в Закарпатській області.

Судом вказано, що при обранні запобіжного заходу (на стадії досудового розслідування) слідчим суддею було враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого його обвинувачують за ч.4 ст.296 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням проти життя та здоров`я громадян, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, проте судом була встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: вчинення ОСОБА_7 спроб переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, могло в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяло спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.

Судом зазначено, що слідчим суддею було враховано категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачало проведення великого обсягу слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний, міг знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також при постановленні вищенаведеної ухвали суду від 17.09.2021, слідчим суддею враховано те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, згідно матеріалів кримінального провадження деякі свідки були давно знайомі із ОСОБА_7 .

На підставі вищенаведеного слідчим суддею було констатовано, що на момент постановлення ухвали суду від 17.09.2021 існували достатні підстави вважати що існує ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не містять жодного документального обґрунтування на підтвердження факту подальшого існування встановлених раніше судом ризиків.

Суд вважав, що на даний час практично повністю не існує ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на даний час досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні завершено, органом досудового розслідування було проведено ряд допитів свідків та інших дій для встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, об`єктивно існує, оскільки в провадженні суду на цей час перебуває вже два кримінальних провадження щодо цього обвинуваченого.

З цих же підстав обґрунтованим є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик можливості перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження також на даний час нівелюється, оскільки таке станом на теперішній час закінчене.

Як засвідчать результати аналізу судової практики, суди в ухвалах про продовження строку тримання під вартою не співвідносять доцільність подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення провадження.

Суд також врахував вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

П.3 ст.5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Судом також прийнято до уваги обставини, визначені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість злочину, у вчиненні якого його обвинувачують за ч.4 ст.296 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років позбавлення волі.

Таким чином вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України, хоча і належить до тяжких злочинів, проте передбачає покарання із застосуванням ст.75 КК України.

ОСОБА_7 має місце постійне місце проживання за вказаною вище адресою з рідною сестрою ОСОБА_9 , постійну роботу на будівництві з місячним доходом 8 000 - 10 000 тисяч грн, тобто має джерела доходів, які дозволяють уникнути протиправної поведінки.

З наданих місцевому суду стороною захисту копій заяв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_7 за час проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вів спільний побут з ОСОБА_14 , з якою також проживали в цивільному шлюбі, вели сімейний спосіб життя, надають йому позитивну характеристику.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки кількість наявних ризиків на цей час зменшилася, обвинувачений на цей час є соціально адаптованим до життя, має міцні соціальні зв`язки, що значно знижує його суспільну небезпеку, попередню поведінку обвинуваченого, який мав достатньо часу для усвідомлення зазначеного факту в умовах ізоляції від суспільства та гарантує належну процесуальну поведінку у подальшому, на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, відтак суд дійшов висновку, що задля убезпечення ризиків, які на цей час існують, можливо змінити раніше обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби із 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без застосування засобів електронного контролю строком на два місяці, тобто до 05 січня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_15 просить скасувати вказану вище ухвалу суду від 05.11.2021 та клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, що повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема протоколами: прийняття заяви ОСОБА_16 , огляду місця події, під час якого вилучено предмет, зовні схожий на мачете, затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, допиту свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_19 ; постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_20 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи з документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема, повідомлення про підозру ОСОБА_7 та з інших матеріалів досудового розслідування вбачається, що останній офіційно ніде не працює, не одружений, його майновий стан є незадовільним, раніше не судимий, а також те, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з огляду на таке.

Обвинувачений ОСОБА_7 , знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений нею злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення допитано свідків, чиї показання слідчий, прокурор врахували під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Усвідомлюючи зазначене, обвинувачений ОСОБА_20 може вчинити спроби незаконного впливу на свідка у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показань, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що під час розгляду вказаного вище клопотання органу обвинувачення доведено, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, судом проігноровано, ним, на думку прокурора, постановлено незаконну ухвалу, яка ним оскаржується у даному провадженні.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та обвинуваченого, його захисника, неявка яких з огляду на положення ст.405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали даного кримінального провадження, надавши оцінку доводам сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_15 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи. Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, вичерпний перелік яких містять приписи цієї статті. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання прокурора про продовження застосуваного до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розглядаючи дане клопотання та застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту у відповідний період доби, суд належно дослідив та перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд враховує правову позицію, зазначену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б вчинити злочин.

Як вбачається з клопотання прокурора та матеріалів даної справи, у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/1209/21 (справа № 308/14259/21), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 від 16.09.2021 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2021 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні 05.11.2021 прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2021 запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 строком на 60 днів, посилаючись як на наведені вище ризики, так і на те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його процесуальну поведінку.

На переконання апеляційного суду, наведені у клопотанні прокурора відомості та матеріали справи свідчать про достатність підстав вважати на цій стадії судового провадження обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України - визнані слідчим суддею обґрунтовано: можливість підозрюваного ОСОБА_7 ухилитися від суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Місцевим судом вірно зазначено, що вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України, хоча і належить до тяжких злочинів, проте передбачає покарання із застосуванням ст.75 КК України. Також враховано, що ОСОБА_7 не має на утриманні неповнолітніх дітей, не має постійного місця роботи та доходу, проте має родичів - рідну сестру ОСОБА_21 , з якою фактично проживав до моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може продовжити проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв'язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Прокурором у клопотанні як про обрання, так і про продовження строку тримання під вартою доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що оскільки кількість наявних ризиків на цей час зменшилася, обвинувачений на цей час є соціально адаптованим до життя, має міцні соціальні зв`язки, що значно знижує його суспільну небезпеку, попередню поведінку обвинуваченого, який мав достатньо часу для усвідомлення зазначеного факту в умовах ізоляції від суспільства та гарантує належну процесуальну поведінку у подальшому, на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, місцевий суд дійшов висновку, що задля убезпечення ризиків, які на цей час існують, можливо змінити раніше обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби із 20 год. до 07 год. без застосування засобів електронного контролю строком на два місяці, тобто до 05 січня 2022 року включно.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», виправданим є застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що оскаржена ухвала Ужгородського міськрайонного суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а постановлену щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: