Справа № 937/9077/20
Провадження № 1-і/333/91/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя в складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Запоріжжя, в режимі відеоконференції,

клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,

заявлені по об`єднаним кримінальним провадженням ЄРДР № 0002241, ЄРДР № 0000059, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.10.2005 Мелітопольським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 05.06.2008 Мелітопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч. 4 остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 07.06.2012 умовно-достроково на 1 місяць 12 днів;

- 06.07.2014 Мелітопольським міськрайонним судом за ч.3 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 05.02.2020 по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з 30.11.2020 року перебуває кримінальне провадження №937/9077/20 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року», затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19 липня 2022 року № 159, територія Мелітопольського району Запорізької області входить до вказаного Переліку.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

В межах своєї компетенції Комунарський районний суд м. Запоріжжя має повноваження на прийняття та розгляд судових справ за територіальною підсудністю Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а у справах, по яких Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили вирішувати питання стосовно видачі копії судового рішення; видачі виконавчого документа; а також питання пов`язані із виконанням судового рішення, та інші питання, згідно з процесуальними нормами.

В межах вищевказаного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 20.05.2023 р. Внаслідок об`єктивних обставин - знаходження Мелітополького міськрайонного суду Запорізької області, в якому перебувають матеріали вищевказаного кримінального провадження на тимчасово окупованій військами рф території, суд не має можливості розглянути вищевказане кримінальне провадження до закінчення дії строку вищевказаного запобіжного заходу.

15.05.2023 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 ще на 60 днів, з посиланням на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, продовжують існувати, вчинити новий злочин.

В автоматизованому порядку суддею, уповноваженою здійснювати розгляд даного клопотання прокурора, визначено суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 .

Процесуальний прокурор в судовому засіданні підтримала своє клопотання та просила його задовольнити з підстав, зазначених в ньому, вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити заявлені ризики.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували відносно задоволення клопотання прокурора, вважають, що підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні. Також просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Додатково обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він може мешкати у своєї знайомої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , і перебувати під цілодобовим домашнім арештом за цією адресою. ОСОБА_9 є матір`ю його знайомого, з яким, наразі, він утримується в одній камері.

В судовому засіданні, допитана за клопотанням сторони захисту - ОСОБА_9 , пояснила, що вона мешкає одна в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , якою, фактично, є власницею, правовстановлюючих документів на квартиру не має. Вона не заперечує, щоб ОСОБА_4 знаходився під домашнім арештом за адресою її проживання. На запитання суду повідомила, що вона не була обізнана про характер інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, та про те, що ОСОБА_4 наразі хворіє не туберкульоз.

Суд, вислухав пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали даного клопотання, приходить до наступного висновку.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, які кваліфікуються за:

- за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій (даний злочин є особливо тяжким, санкцією даною статті КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна);

- за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групо осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, (даний злочин є тяжким, санкцією даною статті КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна);

- за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння, та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозвіл (даний злочин є тяжким, санкцією даною статті КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років).

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

ОСОБА_4 раніше не одноразово судимий за корисливі злочини, в тому числі за злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, не працевлаштований, стійкі соціальні зв`язки відсутні, його зареєстроване місце проживання знаходиться в м. Мелітополі Запорізької області, яке є наразі тимчасово окупованим російською федерацією. Дані обставини вказують, що ризики того, що обвинувачений може вчинити новий злочин та переховуватися від суду, не зникли, а в умовах наявності існування в Україні воєнного стану, дані ризики підвищилися. Враховуючи суть та характер інкримінованих злочинів, особу обвинуваченого, суд проходить до висновку, що ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків не зменшився.

Зі слів обвинуваченого ОСОБА_4 , він хворіє на туберкульоз і його хвороба потребує наразі оперативного втручання. Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися або отримувати належне лікування в умовах СІЗО, в матеріалах провадження, відсутні.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання за інкриміновані злочини, вагомість існуючих ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України виснує, що більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту (на якому наполягала сторона захисту), не зможуть ефективно запобігти існуючим ризикам. Також суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_9 про її згоду на перебування обвинуваченого під домашнім арештом за адресою її проживання, оскільки вона належними доказами не підтвердила своїх законних підстав для користування вищевказаною квартирою.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не обґрунтоване та не підлягає задоволенню.

Особи, які б заслуговували на довіру суду та мали бажання поручитися за виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, не заявлені.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що клопотання про продовження строку тримання відносно обвинуваченого ще на 60 днів, обґрунтоване та підлягає задоволенню. При цьому, враховуючи тривалість судового розгляду і перебування обвинуваченого під вартою (з 08.02.2020 р.), а також відсутності перспектив розгляду кримінального провадження по суті найближчим часом, суд приходить до висновку про необхідність визначення одночасно з продовженням строку тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також характер інкримінованого обвинуваченому правопорушення, а також встановлені ризики, суд вважає за необхідне визначити розмір застави - 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 322 080,00 гривень (триста двадцять дві тисячі вісімдесят гривень нуль-нуль копійок).

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 331, 372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлене по об`єднаним кримінальним провадженням ЄРДР № 0002241, ЄРДР № 0000059, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 17.05.2023 року по 15.07.2023 року.

Визначити одночасно з продовженням строку тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 322 080,00 гривень (триста двадцять дві тисячі вісімдесят гривень нуль-нуль копійок).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії судового рішення тобто до 15.07.2023 року включно.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч 5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про фактичне місце проживання та про зміну місця проживання або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1