465/3775/14-к
1-кс/465/948/23
У Х В А Л А

судового засідання

20.07.2023 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000324 від 01 лютого 2013 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000324 від 01 лютого 2013 року в порядку ст.174 КПК України, в якій просить скасувати арешт, накладений в рамках кримінального провадження № 0000324 постановою слідчого Франківський РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області від 17.09.2022 року ОСОБА_5 , з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 4088309), власником якої був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що ОСОБА_6 батьку ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 рамках кримінального провадження № 0000324 постановою слідчого Франківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області від 17.09.2012 року було накладено арешт на дану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після смерті її батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина, з приводу чого ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини. Оскільки існує від 17.09.2012 року арешт на зазначену квартиру відповідна інформація значиться Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому не можуть вчиняти будь-яких дій щодо арештованого майна. Водночас досудове слідство у даному кримінальному провадженні ведеться більше 10 років, тому на їх думку такі дії слідства грубо порушують права та інтереси власника, зокрема арешт такого майна позбавляє право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Водночас 15.02.2022 року ОСОБА_4 звертався до слідчої з клопотанням про закриття кримінального провадження та зняття арешту з квартири, однак вказане клопотання слідчим проігноровано, ніяких дій ну було вчинено. Таким чином вважають, що арешт на квартиру накладено необґрунтовано і в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки вже давно наступила інша потреба сплатити заборгованість та виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 10.06.2010 року по справі №2-2830/10 та такий позбавляє власника права розпоряджатись майном, порушує законне право його на власний розсуд володіти, користуватись та вчиняти щодо нього будь-які дії, що суперечить закону, та завдає матеріальних збитків, а тому просять їх клопотання задовольнити.

Заявники в судове засідання не з`явились, однак по справі подали електронну заяву, в якій просять клопотання розглядати без їх участі, клопотання підтримують та просить його задоволити.

Представник Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоч належно повідомлені про день, час та місце слухання справи.

З врахуванням наявних матеріалів клопотання, поданої заяви, вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання без участі вказаних вище осіб, оскільки неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду даного клопотання

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши дане клопотання, дослідивши матеріали клопотання та додатки до такого, та матеріали кримінального провадження, в їх сукупності, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області розслідується кримінальне провадження № 0000324 від 01 лютого 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Франківський РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно від 17.09.2012 року з метою забезпечення цивільного позову, керуючись ст.ст.125, 126 КК України було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (Том-2 а.с.118).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка від 16.01.2023 року №320250090(а.с.37-39) вбачається тим обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 13021059: зареєстровано 20.09.2012 15:58:10 за №13021059 реєстратором: п`ята Львівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 17.09.2012 року Франківський РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області, об`єкт обтяження: квартира: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_6 та заявник: СВ Франківського РВ.

З наданих заявником копій документів: заповіту від 03.05.1999 року, свідоцтва про свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 14.05.2022 року, свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 07.07.1964 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69306179 від 27.06.2022 року(а.с.40-42) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, з приводу чого заявник ОСОБА_3 , як спадкоємець звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц) (п.21.4).

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини другої статті 131 КПК України 2012 року).

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Узагальнюючи наведені правові висновки, а також той факт, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, у якому накладено арешт згідно із вимогами КПК України від 1960 року триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи те, що слідчий СВ Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000324 від 01 лютого 2013 року не розглянув по суті клопотання від 15.02.2022 року про скасування арешту, очевидним є висновок, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, відпала потреба, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Крім того, слід звернути увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 2012 року, однак на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник майна не набув жодного процесуального статусу та у кримінальному провадженні взагалі відсутні підозрювані, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "»Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України(згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Згідно з ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Беручи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває більше ніж десять років, підозра у межах зазначеного провадження так нікому не пред`явлена, документів, що зазначена квартира визнавалась речовим доказом не надано, та враховуючи, що таке майно перебуває в іпотеці за договором іпотеки від 05.08.2005 року, який зареєстрований в реєстрі за №1300, то слідчий суддя приходить до висновку, що продовження існування арешту на зазначену квартиру, який був накладений постановою СВ Франківський РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області ОСОБА_5 від 17.09.2012 року, не буде відповідати принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також, буде мати негативні наслідки для заявників, зокрема ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом, та тривалий час позбавлена права оформити таке майно після смерті батька, що фактично в значній мірі обмежує її права власності.

Згідно із абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на наведене, із урахуванням вищезазначених положень законодавства, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку наявні підстави для скасування арешту майна у порядку, визначеному статтею 174 КПК України 2012 року, а тому клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 21, 107, 170, 174, 309, 372 КПК України -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 4088309), який накладений у кримінальному провадженні № 0000324 від 01 лютого 2013 року(кримінальна справа № 144-1001) постановою слідчого СВ Франківський РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно від 17.09.2012 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1