Справа № 368/1301/20
Провадження 1-кп-59/22
ухвала

22 березня 2022 року Обухівський районний суд Київської обасті в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , яка здійснює судочинство в залі суду приміщення Жидачівського районного суду Львівської області дистанційно, при секретарі ОСОБА_2 в режимі відеоконференції за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000004 від 11.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 152 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 152 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2, ст. 127 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146-1 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Станом на 22 березня 2022 року на підставі Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який затверджений ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в зв`язку із чим розгляд справи здійснюється з урахуванням внесених законодавством змін до КПК України та роз`яснень Верховного Суду від 03.03.2022 року № 2/0/2-2, викладених в листі «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану».

В судове засідання, яке проводиться в режимі відеоконференції, з`явилися прокурор та захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_11 , ОСОБА_4 . Обвинувачені не вийшли на відеоконференцзв`язок із приміщення Київського слідчого ізолятору за об`єктивних обставин, зумовлених воєнним становищем.

Суд в порядку ст. 331 КПК України в зв`язку із вищезазначеними обставинами обмежується в даному судовому засіданні виключно розглядом питання про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора про продовження вказаних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що в даний час стосовно останніх залишаються ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики переховування, оскільки вказані особи мають досвід роботи в органах поліції, обізнані в їхній діяльності та методах роботи, достовірно розуміють рівень відповідальності, який загрожує ним в разі визнання винними. Існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки після вчинення інкримінованих злочинів здійснено реальне знищення, приховування, спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. Прокурор зазначив про тяжкість покарання, максимальна межа якого дорівнює 12 рокам позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними, тяжкість інкримінованих злочинів, їхній насильницький характер, за деяким виключенням, скоєння злочинів групою осіб. Прокурор вбачає ризики, передбачені і п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вплив на потерпілих та свідків, який мав реальний прояв, що знайшло відображення під час дачі ними пояснень в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотань прокурора, як безпідставних, які не базуються на вимогах КПК України. Аналогічну позицію зайняв захисник ОСОБА_5 , просив змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся із письмовим клопотанням до суду про заміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, яке обґрунтував необхідністю врятувати сім`ю із м. Маріуполя, яке в даний час знаходиться в блокаді, та наявністю в нього військового досвіду, здобутого під час участі в антитерористичній операцій на території Донецької області з 2015 по 2017 роки.

Суд вислухавши думку учасників, прийшов до наступного висновку.

На думку суду, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ті, які зазначалися судом раніше. Так, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можуть впливати на недопитаних судом до теперішнього часу свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі за допомогою використання ними службових та соціальних зв`язків, доступ до яких, в разі застосування до них запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, може бути полегшений.

Суд повторює, що потерпілий допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 повідомив суду, що відмовився в січні 2020 року від своєї заяви про застосування до нього насильства з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після отриманих персональних погроз від ОСОБА_6 . Окрім цього, суд звертає увагу, що в своїх показаннях ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_6 погрожував йому в кабінеті слідчого Кагарлицького відділу поліції на прізвище ОСОБА_13 , якого останній викликав на допит як потерпілого, та вийшов із кабінету задля створення можливості приватної бесіди ОСОБА_6 та ОСОБА_14 . Вказана інформація свідчить на користь доводів сторони обвинувачення, які зводяться до того, що обвинувачені можуть використовувати свої професійні та соціальні зв`язки в своїх інтересах, що в свою чергу може ускладнити справедливий судовий розгляд. Окрім цього свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що його брат ОСОБА_16 виїхав в невідомому напрямку із сім`єю із ОСОБА_17 саме через погрози, які надходили на його адресу, і зводилися до вимоги відмовитися від свідчень проти обвинувачених. Безпосередньо сам свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що розцінює дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які звелися до доставлення його та ОСОБА_18 до відділу Кагарлицької ВП, та натяків на порушення проти них кримінальної проваджень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, як дії, за допомогою яких останні намагалися чинити на них влив через отримання ними інформації про побиття ОСОБА_12 та ОСОБА_19 .

Окрім цього, суд зважає на доводи прокурора, який наголосив на суттєвій зміні показань деяких потерпілих та свідків вже під час судового розгляду. В зв`язку із чим суд вважає, що для ефективного розгляду справи слід виключити будь-яку вірогідність впливу на свідків та потерпілих, відносно яких може постати питання про їхній повторний допит. Зокрема, прокурором під час дослідження документів заявлено клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_20 .

Проте суд в цілому вважає доводи сторони обвинувачення про ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявними та реальними, оскільки, враховуючи вразливий стан деяких потерпілих та свідків, пов`язаний із їх соціальним статусом, наявністю в деяких свідків, навіть в минулому, професійних стосунків із обвинуваченими, вважає, що на даний час стосовно всіх обвинувачених не перестав існувати ризик впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані, або стосовно яких може виникнути необхідність повторного допиту під час вивчення документів, експертиз та ін. для усунення суперечностей в показаннях, зважаючи, що діюче кримінальне-процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок безпосереднього дослідження доказів та отримання показань учасників кримінального провадження усно (ст. 23 КПК України). І в інакшому випадку призведе до втрати доказів, що унеможливить дотримання принципів справедливого та неупередженого судового розгляду.

Суд також не відмовляється від своєї позиції щодо обвинувачених, висловленої в попередніх ухвалах, яка зводиться до того, що вказані особи обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжкого насильницьких злочинах, максимальне покарання за один з яких перевищує десять років позбавлення волі, зважаючи на розмір заявленої потерпілими моральної шкоди в цивільних позовах, а також враховуючи їх молодий вік та стан здоров`я, наявність у ОСОБА_6 досвіду участі в бойових діях, який може сприяти виживанню в складних, несприятливих умовах, суд не виключає ризик можливого переховування від суду. Окрім цього, введення воєнного стану на території України безумовно ускладнить контроль держави за поведінкою обвинувачених в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, або взагалі унеможливить такий контроль.

Заслухавши учасників провадження, керуючись положеннями ст. ст. 177, 178 КПК України, суд прийшов до висновку, що на теперішній час не перестали існувати ризики, у зв`язку із наявністю яких обвинуваченим раніше обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є взаємовиключним із клопотанням їхніх захисників та клопотанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, суд, дійшовши висновку про обґрунтованість першого, відмовляє в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 9, 177-178, 199, 331, 372 КПК України, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжних заходів59 - відмовити.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» до 20 травня 2022 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» до 20 травня 2022 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Обухівський районний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1