Справа № 643/3447/23
Провадження № 1-кс/643/547/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000975 від 29.03.2023, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296, ч.4 ст.186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого 16.08.2022 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що 28.03.2023 близько 20.30 год. точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебував у вагоні метрополітену, рухаючись Салтівською лінією від станції метро «Майдан Незалежності» до станції метро «Героїв Праці».

Приблизно в цей час, в салоні вказаного вагону, який є громадським транспортом (громадським місцем) перебували група осіб серед яких були ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_8 , які побачили раніше не знайомого їм ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчиняла корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену у встановлений законом строк судимість, в період випробувального терміну, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, прагнучи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, використовуючи малозначний, надуманий привід, усвідомлюючи той факт, що він перебуває у громадському місці, зняв з голови раніше не знайомого йому ОСОБА_7 кепку, яку сховав. На усні зауваження та прохання потерпілого повернути належну йому кепку, ОСОБА_6 не реагував, провокуючи останнього на конфлікт.

Після цього, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_8 на станції метро «Студенська» м. Харкова вийшли з вагону метрополітену не повернувши вищевказану кепку ОСОБА_7 , який в свою чергу вийшов за останніми з метою повернення свого майна.

В цей же день, в період часу з 20.40 по 20.57 год. ОСОБА_6 спільно с ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 перебували на відкритій місцевості, у громадському місці, а саме на вулиці, неподалік виходу зі станції метро «Студентська», поблизу б. 21/4 по вул. Валентинівська м. Харкова, де потерпілий продовжив висловлювати прохання повернути належну йому кепку. В цей час, ОСОБА_6 продовжуючи реалізовувати злочинний умисел спрямований на вчинення хуліганських дій, перебуваючи в безпосередній близькості до потерпілого, стоячи обличчям один до одного безпричинно, кулаком правої руки, наніс ОСОБА_7 декілька ударів по обличчю в область щелепи зліва, чим спричинив останньому згідно висновку експерта забійну рану на нижній губі. Потерпілий ОСОБА_7 з метою припинення конфлікту, відбіг на невелику відстань від ОСОБА_6 , та неповнолітній ОСОБА_8 в свою чергу, підтримуючи спільний злочинний, протиправний умисел ОСОБА_6 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ігноруючи існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, прагнучі самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наздогнав потерпілого та перебуваючи за його спиною наніс йому один удар ногою в область спини, тим самим завдавши йому фізичного болю, внаслідок чого, останній втративши рівновагу впав на землю обличчям до низу.

Піднявшись с землі, ОСОБА_7 почав йти по вул. Валентинівській тримаючи в руці свій мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 3/32 GB», однак коли останній перебував біля приміщення з надписом «Обмін Валют» що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 21/28, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 продовжуючи свої спільні умисні, протиправні хуліганські дії, діючи умисно з особливою зухвалістю, почергово нанесли йому декілька ударів ногами та руками в область голови, тулуба та інших частин тіла, спричинивши ОСОБА_7 , згідно висновку експерта, садна на голові, садно на правій руці, після чого, ОСОБА_8 рукою вдарив по лівій руці потерпілого, в наслідок чого мобільний телефон ОСОБА_7 впав на землю.

Досягнувши поставленої мети, спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження, принизивши останнього та здолавши його волю до опору, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 свої умисні протиправні хуліганські дії вчинені з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства та потерпілого припинили та зникли з місця вчинення злочину.

Крім цього, у ОСОБА_6 , 28.03.2023 о 20.56 годині перебуваючи на відкритій місцевості, біля приміщення з надписом «Обмін Валют» що розташоване по вул. Валентинівська 21/28, м. Харкова, після вчинення хуліганських дій, виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчиняла корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену у встановлений законом строк судимість, в період випробувального терміну, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення в умовах воєнного стану, розуміючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указами Президента України від 25 травня 2022 року №341/2022 на 90 діб та № 573/2022 від 12.08.2022 до 21 листопада 2022 року відповідно до п.31, ч. 1 ст.85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, скориставшись тим, що ОСОБА_8 під час хуліганських дій вибив з лівої руки потерпілого ОСОБА_7 його мобільний телефон внаслідок чого він опинився на землі, схилився та відкрито для присутніх на місця осіб, підняв мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 3/32 GB», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи 1927 грн., таким чином незаконно ним заволодів.

Після цього, ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1927 грн.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні ряду злочинів, один з яких є тяжким злочином, передбачений ч.4 ст.186 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків або осіб на утриманні, які б унеможливили або стримали останнього від переховування від органів досудового розслідування, а також, вчинив тяжке кримінальне правопорушення за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись від органів досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого та свідків з метою примусу до зміни їх показів;

- вчинити новий злочин, оскільки підозрюваний 16.08.2022 притягувався до кримінальної відповідальності, та в період випробувального терміну знов скоїв злочину, крім цього, у ОСОБА_6 відсутнє джерело отримання доходу.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра обґрунтована, вину визнає. Просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, щоб він міг працювати і допомагати батькові.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного, проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, зазначила, що йому лише 18 років, дійсно раніше він був засуджений, але тримання для нього це непомірний тягар, ризики, зазначені в клопотанні не обґрунтовані, оскільки він має міцні соціальні зв`язки, працює з батьком, співпрацює зі слідством, в розшуку не перебував, кожного разу з`являвся на виклики до слідчого, з моменту скоєння правопорушення жодних скарг з боку потерпілого, свідків не було, майно повернуто. Просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.04.2023 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.4 ст.186 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.4 ст.186 КК України, що підтверджується: заявою потерпілого ОСОБА_7 від 28.03.2023; протоколом огляду місця події від 28.03.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 29.03.2023; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_10 від 29.03.2023; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_11 від 29.03.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 від 30.03.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 від 30.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 30.03.2023; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_13 від 30.03.2023; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_14 від 03.04.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 25.04.2023; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; вчинити новий злочин.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у скоєнні тяжкого корисливого злочину та нетяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, перебуваючи на іспитовому терміні, визначеному вироком від 16.08.2022 Дзержинським районним судом м. Харкова, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність офіційного працевлаштування; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 15.55 години 01.05.2023.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 15.55 години 29.06.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2023 року ________________________________