Справа № 203/3031/23
Провадження № 1-кс/0203/2685/2023
УХВАЛА

12 червня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 ,

встановив:

05.06.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 (далі - скаржник, заявник) на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_4 щодо нерозгляду клопотання №1 від 17.05.2023 року, в якій заявник просить суд:

- визнати бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_4 щодо невиконання вимог ст. 220 КПК України при розгляді клопотання №1 від 17.05.2023 року, поданого заявником і потерпілим ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК України;

- зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_4 розглянути клопотання №1 ОСОБА_3 у встановлений ст. 220 КПК України строк і спосіб.

В обґрунтування вимог скарги скаржник зазначив, що він звернувся до слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 із клопотанням №1 про допит потерпілого ОСОБА_3 від 17.05.2023 року, проте у встановлений строк воно не було розглянуто слідчим у порядку, передбаченому ст. ст. 55, 220 КПК України. Оскільки в порушення вимог ст. ст. 55, 220 КПК України слідчий не розглянув клопотання з винесенням вмотивованої постанови. При цьому скаржник зазначив, що ухвалою суду від 12.04.2023 року було зобов`язано слідчого внести відомості до ЄРДР.

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 щодо нерозгляду його клопотання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 05.06.2023 року, судову справу № 203/3031/23, провадження №1-кс/0203/2685/2023, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана судді канцелярією суду - 06.06.2023 року.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено скаргу до судового розгляду по суті.

Чергове судове засідання з розгляду скарги було призначене на 12.06.2023 року.

Слідчий у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомив.

На момент проведення судового засідання у суду були відсутні відомості щодо наявності заяв чи клопотань слідчого про участь у судовому засіданні. При цьому 09.06.2023 року секретарем судового засідання було складено телефонограму про те, що слідчий повідомив суд, що скаржник ОСОБА_3 дійсно звертався до слідчого з клопотанням, у відповідь на яке було направлено лист. Проте ухвала суду від 12.04.2023 року до слідчого не надходила, а тому відомості до ЄРДР за заявою скаржника слідчим не внесені.

Суд на підставі положень ст. ст. 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого за наявними у скарзі матеріалами.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище. Також, на думку заявника, він звертався до слідчого ОСОБА_4 із клопотанням в порядку ч. 2 ст. 55 КПК України.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 03.04.2023 року слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_4 направив на адресу скаржника лист про відмову у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку, визначеному ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_3 від 23.03.2023 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.04.2023 року, справа №554/3009/23, провадження №1-кс/554/4388/2023, було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, на внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, у відповідності до ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_3 від 23.03.2023 року про вчинення кримінального правопорушення, та розпочати досудове розслідування.

17.05.2023 року скаржник склав на адресу слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_4 клопотання №1 про допит потерпілого ОСОБА_3 . Вказане клопотання було отримане ТУ ДБР, розташованим в місті Полтаві, засобами поштового зв`язку - 23.05.2023 року, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 7 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до частини 1 статті 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (заява № 65518/01) вказано, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що, коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (див. рішення у справі Brumarescu, наведене вище, § 61)".

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 КПК Укра їни, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень статей 93, 94 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 2 статті 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище положень КПК України та обставин справи вказує, що слідчий зобов`язаний розглянути клопотання заявника в порядку, визначеному статтею 220 КПК України, в строк не більше трьох днів з моменту подання, задовольнити його за наявності відповідних підстав, а про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова. При цьому суд враховує те, що ухвалою суду було зобов`язано слідчого внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 366 КК України за заявою скаржника - ОСОБА_3 від 23.03.2023 року. Тому в порядку ч. 2 ст. 55, ст. 220 КПК України скаржник і звернувся до слідчого з клопотанням про його допит як потерпілого.

Водночас у ході судового розгляду скарги судом було встановлено, що слідчий допустив бездіяльність та не розглянув клопотання скаржника №1 від 17.05.2023 року, у встановленому ст. 220 КПК України порядку, та доказів розгляду клопотання скаржника слідчий суду не надав.

Однак, вимога скаржника про визнання протиправною бездіяльності слідчого щодо нерозгляду клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, зокрема, про зобов`язання вчинити певну дію.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне частково задовольнити скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 , та зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 розглянути клопотання №1 від 17.05.2023 року ОСОБА_3 про допит потерпілого в порядку, визначеному ст. 220 КПК України, з винесенням вмотивованої постанови, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Керуючись ст. ст. 55, 220, 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 розглянути клопотання №1 від 17.05.2023 року ОСОБА_3 про допит потерпілого в порядку, визначеному ст. 220 КПК України, з винесенням вмотивованої постанови, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

У задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошено 16.06.2023 року о 16:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1