Справа №:755/7819/23
Провадження №: 1-кп/755/1257/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та сторін кримінального провадження:прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 ,потерпілої ОСОБА_5 , законного представника особи стосовноякої подано клопотання ОСОБА_6 , особи стосовноякої подано клопотання ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, з неповною вищою освітою,без місця реєстрації та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, встановив :

І. ІСТОРІЯ ПРОВАДЖЕННЯ

17 січня 2023 року ОСОБА_9 , у порядку ст. 276 - 278 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу (далі КК) України.

У ході слідство з`ясовано, що ОСОБА_9 виявляє ознаки психотичного шизофренопобідного розладу та за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ураховуючи стан ОСОБА_9 , старший слідчий СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернулися, у порядку ст. 292, 511 КПК, з клопотанням про застосування у відношенні нього примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000159 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Отже, у цій ситуації, по-перше слід з`ясувати питання того чи дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено його особою, у відношенні якої подано клопотання; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла вона після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо так, то які саме, та по-друге, який запобіжний захід до особи має бути застосований у період з`ясування питань регламентованих ч. 1 ст. 513 КПК України.

ІІ. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

У клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вказується, що 14 січня 2023 року приблизно о 15:50 год. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 14 січня 2023 року, в приблизний період часу з 16:00 год. до 22:00 год., перебуваючи в приміщенні вищевказаної квартири, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обговорювали подальшу бізнес співпрацю, під час чого між останніми виник конфлікт. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , умисно наніс численні удари кулаками рук та ногами в область голови та тулуба останнього. Використовуючи кабель та мотузку ОСОБА_9 душив потерпілого в області шиї, а також наніс удар ножем в область живота, пошкодивши внутрішні органи, тобто спричинив численні ушкодження в область життєво важливих органів ОСОБА_10 .

Вказаними неправомірними діями ОСОБА_9 завдав тілесні ушкодження, від яких потерпілий ОСОБА_10 помер на місці події через за короткий проміжок часу.

Водночас, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 282 від 30.03.2023 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психотичного шизофреноподібного розладу внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин (F19.50 згідно МКХ-10) та за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_9 психічних порушень, він потребує поміщення у спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України).

Згідно з ч. 2 ст. 19 та ст. 94 КК не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, але під час вчинення кримінального правопорушення не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і за психічним станом у теперішній час потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення у спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, у світлі чого слідчий та прокурор просять задовольнити це клопотання.

ІІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 клопотання підтримали з вказаних у ньому передумов.

Сторона захисту зауважила, що, як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК, підставою для застосування медичних заходів є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії, які оцінюються не є злочином. У цій справі, відсутні обов`язкові елементи складу злочину за ч. 1 ст. 115 КК, що вказує на слушність настання наслідків передбачених ч. 3 ст. 513 КПК України, оскільки відсутні дані щодо того, що вбивство ОСОБА_10 вчинив ОСОБА_9 .

IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Кримінальний кодекс України

Стаття 19. Осудність

2. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Стаття 94. Види примусових заходів медичного характеру

1. Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

5. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 513. Ухвала суду у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру

2. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності […], суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

3. Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

V. МОТИВИ СУДУ

Суд провівши судовий розгляд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновків, попри позицію та доводи сторони захисту, про установленість у справі, як дійсних, обставин наведених у клопотанні з огляду на таке.

(і) з`ясовані фактичні обставини

У кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2023 року за № 0000159 є дійсним (доведеним) за наслідками його судового розгляду факт того, що 14 січня 2023 року приблизно о 15:50 год. ОСОБА_10 прибув за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де період часу з 16:00 год. до 22:00 год., обговорювали подальшу бізнес співпрацю, під час чого між останніми виник конфлікт та в ході якого ОСОБА_9 наніс численні удари кулаками рук та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_10 .

Надалі, ОСОБА_9 використовуючи кабель та мотузку душив потерпілого в області шиї, й наніс удар ножем в область живота, пошкодивши внутрішні органи, чим спричинив численні ушкодження в область життєво важливих органів ОСОБА_10 від яких останній помер.

(іі) докази на підтвердження встановлених обставин

Вказані обставини слідують з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

В цій справі у ході судового розгляду встановлено, що фактичні обставини цього кримінального провадження є дійсними, а обставини з числа передбачених ч. 1 ст. 513 КПК доведеними, з огляду на сукупність таких доказів з числа регламентованих ст. 84 КПК, зокрема:

а) щодо події та її учасників

- згідно копії договору оренди житла від 11 грудня 2022 року ОСОБА_9 орендував помешкання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 січня 2023 року за участю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (особа є консьєржкою/охоронцем за місцем подій) слідує, що 14 січня 2023 року ОСОБА_9 зустрічав за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_10 та проводив до своєї квартири;

- згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05 квітня 2023 року, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді цього місцевого суду від 20 березня 2023 року у справі № 755/795/23, слідує, що отримано тимчасовий доступ до речей та документів, що перебувають у володінні ОСББ «Срібний Бриз 2021» (02152, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. 1) та фактично перебувають за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. 1-А, а саме до відеозаписів з відеокамер, встановлених на першому поверсі будинку №1-А по вулиці Дніпровській Набережній у м. Києві за 14 та 15 січня 2023 року, з можливістю їх вилучення;

- відповідно до протоколу огляду відеозаписів з відеокамер, встановлених на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 за 14 та 15 січня 2023 року встановлено, що 14 січня 2023 року ОСОБА_9 зустрічав за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_10 та вони направилися в його квартиру, яку він орендує;

- згідно протоколів тимчасових доступів до речей і документів від 02, 20, 21 березня 2023 року, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді цього місцевого суду від 09 лютого 2023 року (строк дії ухвали два місяці від дати постановлення) у справі № 755/795/23, слідує, що отримано тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до інформації, яка знаходяться в операторів стільникового (мобільного) зв`язку ТОВ «Лайфселл», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 11А, ПрАТ "ВФ Україна", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 15 та ПрАТ «Київстар», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, а саме:

? у ПрАТ «Київстар» - інформації про деталізацію з`єднань, які здійснювались з мобільних терміналів, в яких знаходились сім-карти з наступними абонентськими номерами та ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

? у ТОВ «Лайфселл» - інформації про деталізацію з`єднань, які здійснювались з мобільних терміналів, в яких знаходились сім-карти з наступними абонентськими номерами та ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , ІМЕІ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

? у ПрАТ «ВФ Україна» - інформації про деталізацію з`єднань, які здійснювались з мобільних терміналів, в яких знаходились сім-карти з наступними абонентськими номерами та ІМЕІ: НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , ІМЕІ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , щодо дати, часу і тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу, а також адресу місцеперебування абоненту зазначеного телефонного терміналу а ІМЕІ в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання із зазначенням типу з`єднання, ідентифікатора (IMEI та IMSI), вхідних та вихідних SMS-повідомлень і інформацію про GPRS-трафік, з урахуванням нульових дзвінків вказаних номерів телефонів в період часу з 00:00 год. 01.01.2023 по 24:00 год. 16.01.2023 з можливістю їх вилучення (здійснити виїмку).

З мотивувальної частини ухвали слідує така інформації про вказані номери: (1) НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_18 , НОМЕР_12 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_13 - користувався ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неодноразово змінював абонентські номери); (2) ІМЕІ: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 - користувався ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неодноразово змінював мобільні термінали); (3) НОМЕР_21 - потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- відповідно до довідки про опрацювання номерної інформації УОТЗ ГУНП у місті Києві, яку сформовано на виконання доручення слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_12 від без дати, однак отриманої виконавцем 23 березня 2023 року за вх. № 4048, слідує, що у час подій потерпілий та ОСОБА_9 перебували в зоні дії станцій, котрі включать у себе адресу, де сталося вбивство потерпілого;

- згідно висновків № 051-119-2023 від 20 січня 2023 року та № 021-172-2023 від 17 січня 2023 року - 07 квітня 2023 року встановлено, що у крові ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 2, 82 г/л (проміле), що при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння;

- згідно рапортів о/у ВКП О. Гнідобор від 16 січня 2023 року та о/у Ю. Кувіла без дати слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті;

- потерпіла ОСОБА_5 вказала, що дійзналася постфактум про смерть сина за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно протоколів ОМП від 16 січня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_10 та, зокрема: ніж, сорочку світлого кольору, куртку сірого кольору, чохол від ножа, змиви з рук трупа, 5 слідів взуття, мотузка з речовиною бурого кольору, кабель з речовиною бурого кольору, недопалки від цигарок, розбитий мобільний телефон,три скляні пляшки з під горілки, ніж з чорною рукояткою, розбиті частини посуди, дерев`яний ніж, два змиви з речовиною бурого кольору з підлоги, змиви з дзеркала та раковини, кофту білого кольору з речовиною бурого кольору, фрагменти тканин з дивану з речовиною бурого кольору, сліди папілярних узорів, одяг та взуття зі слідами речовини бурого кольору;

- згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 січня 2023 року за участю ОСОБА_13 , ОСОБА_14 слідує, що близько 15:30 год. - 16:00 год. (тобто після подій) ОСОБА_9 був клієнтом перукарні у АДРЕСА_3 , де зробив зачіску «під нуль».

За цією ж адресою придбав мобільний телефон;

- відповідно до рапорту о/у Т. Розгон від 17 січня 2023 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців по всьому тілу та садна лобової частини обличчя;

- згідно висновку експерта № 042/1-31-2023 від 17 січня 2023 року виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя;

- згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 січня 2023 року слідує, що ОСОБА_9 був затриманий о 22:55 год. 16 січня 2023 року.

Підстава затримання сукупність очевидних ознак на тілі, одязі, що вказують на особу, як ту, що вчинила злочин;

- згідно протоколу обшуку затриманої особи від 16 січня 2023 року у ОСОБА_9 під час цієї дії в т.ч. виявлено та вилучено: кофту сірого кольору, толстовку, пальто, тапочки, штани, котрі були забрудненні;

- згідно протоколу слідчої дії від 17 січня 2023 року слідує, що було оглянуто речі в т.ч. куртку і футболку, котрі були забруднені слідами бурого кольору;

- відповідно до протоколів огляду предметів від 31 січня та 01 лютого 2023 оку оглянуто речі вилучені у ході вищевказаних слідчих дій;

- згідно протоколу про отримання зразків для експертизи від 17 січня 2023 року та постанови прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва від 16 січня 2023 року у ОСОБА_9 відібрано зразки букального епітелію та зрізів нігтьових пластин;

- згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10 лютого 2023 року, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді цього місцевого суду від 06 лютого 2023 року у справі № 755/795/23, слідує, що отримано тимчасовий доступ до речей, що перебувають у володінні Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, за адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, а саме: можливість вилучення зразка крові, відібраного під час судово-медичного дослідження (розтину) трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (труп зареєстровано за № 020-172 від 17 січня 2023 року);

- згідно висновку експертного дослідження № 082-66-2023 від 25 - 27 січня 2023 року у крові ОСОБА_10 здійснено виявлення антигенів А, В, Н в реакції абсорбції-елюції та забезпечено визначення ізогемаглютинінів методом покривного скла за Ляттесом та згідно висновків експертів № СЕ-19/111-23/5689-БД від 08 травня 2023 року, № СЕ-19/111-23/5683-БД від 12 травня 2023 року, № СЕ-19/111-23/5708-БД від 11 травня 2023 року, № СЕ-19/111-23/5699-БД від 11 травня 2023 року, № СЕ-19/111-23/5704-БД від 08 травня 2023 року, з`ясовано, що генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметах вилучених з місця події у ході слідчих дій збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або ж навпаки, однак одночасних збігів не виявлено;

- свідки ОСОБА_15 (двоюрідний брат ОСОБА_9 ) вказав, що 14 числа до нього приходив ОСОБА_9 , розповідав, що у нього сталася бійка, потім вказував, що знайшов мертву людину. Надалі зауважував, що людина померла, згодом, що уже знайшов цю людину мертвою та встромив у неї ніж. На одязі ОСОБА_9 були сліди крові, права рука, а саме кисть, розпухла, кульгав;

b) щодо наслідків

- згідно висновку експертного дослідження № 061-117-2023 від 18 січня - 01 лютого 2023 року при дослідженні трупу ОСОБА_10 встановлено вогнищевий субарахноїдальний крововилив в півкулі мозку без видимої клітинної реакції. Набряк-набухання головного мозку з численними діапедезними крововиливами. Респіраторний дістрес-синдром. Фокуси некротичного нефрозу із шунтуванням кровотоку в нирці. Білкова дистрофія паренхіми, нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів з порушенням реологічних властивостей крові. Вогнищевий жировий гепатоз. Вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах з ділянки рани на животі, ділянки перелому ребер та м`яких тканинах голови без видимої клітинної реакції;

- згідно висновку експерта № 022-13-172-2023 від 10 квітня 2023 року:

1. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 , 1992 р.н., були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно у лобній ділянці справа; садно у центральній частині лобної області; синець на повіках правого ока; синець на повіках лівого ока; рвана рана не верхній повіці правого ока, в середній її частині; численні садна у виличних ділянках справа та зліва, а також на крилах носа; садно на рівні мочки лівої вушної раковини; забійна рана на червоній каймі нижньої губи зліва; уламковий перелом кісток носа зі зміщенням уламків вправо; фрагменти странгуляційної борозни на шиї зліва (два фрагменти) та справа (1) із крововиливами у м`які тканини шиї по їх ходу; синець на рівні лівої ключиці; садно над правою ключицею; подряпина від рівня 3-го ребра по середньо-ключичній лінії зліва до краю реберної дуги по середньо-ключичній лінії справа; численні синці від рівня 6-го ребра справа та 7-го ребра зліва до рівня пупка, між передньо-пахвовими лініями, що подекуди зливаються між собою; колото-різана рана не передній черевній стінці над пупком справа з пошкодженням по ходу ранового каналу сальника та стінки тонкої кишки; внутрішньошкірні крововиливи у вигляді петель відкритих до переду, чи їх фрагментів 8 на правій боковій поверхні тіла (3 на фоні грудної клітини, 1 на фоні краю реберної дуги, 4 на черевній стінці), 5 на лівій боковій поверхні тіла (1 на фоні грудної клітини, 4 на черевній стінці); 13 вертикальних та косо-вертикальних подряпин на задній поверхні тіла; численні синці від рівня правої лопатки до поперекової ділянки між лопатковою та задньою пахвовою лініями, а також від рівня лівої лопатки до підребер`я між лопатковою та задньою пахвовою лініями; синець на лівому передпліччі по його задньо-зовнішній поверхні від середньої його третини з переходом на тильну поверхню кісті; перелом правого ріжка щитоподібного хряща; переломи 2-8 ребер по середньо-ключичній лінії справа та 6-8 ребер по середньо-ключичній лінії зліва; розрив капсули та паренхіми печінки біля основи серпоподібної зв`язки; крововиливи у м`які тканини голови у лівій лобно-тім`яній та потиличних ділянках; крововиливи під м`яку мозкову оболонку головного мозку. Усі виявлені садна, синці внутришкіряні крововиливи виникли від дії тупих предметів (внутришкіряні крововиливи від дії тупого предмету, що мав гнучкі властивості, наприклад дріт чи кабель). Подряпини спричинені гострим предметом, а колото-різана рана на передній черевній стінці пласким колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа. Усі тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвості їх спричинення та були спричинені незадовго до настання смерті. Тілесні ушкодження в області голови утворюють комплекс внутрішньочерепної травми та мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Колото-різане поранення живота має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Закрита травма живота у вигляді розриву капсули та паренхіми печінки має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Переломи ребер, кісток носа та ріжка щитоподібного хряща мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

2. Тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі по його задньо-зовнішній поверхні від середньої його третини з переходом на тильну поверхню кісті виявлене при дослідженні трупа ОСОБА_16 могли виникнути при спробі захисту від ударів, що наносилися по потерпілому.

3. Смерть гр. ОСОБА_10 , 1992 року народження, настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку.

4. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ при дослідженні трупа у морзі, можна вважати, що смерть потерпілого настала приблизно за 60-84 голини до проведення дослідження, тобто у проміжок часу приблизно з 22 години 13.01.2023 до 22 годин 14.01.2023;

- згідно висновку № 021-172-2023 від 17 січня - 07 квітня 2023 року встановлено тотожні дані що і відповідно до висновку № 022-13-172-2023 від 10 квітня 2023 року;

с) щодо стану ОСОБА_9

- свідки ОСОБА_15 (двоюрідний брат ОСОБА_9 ) та ОСОБА_17 (мати ОСОБА_9 ) вказали, що ОСОБА_9 з студентських років мав складний психологічний стан та певну депресивну поведінку;

- відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 282 від 30 березня 2023 року:

1. У теперішній час ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психотичного шизофреноподібного розладу внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин (F19.50 згідно МКХ-10) та за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

2. У період правопорушення, у якому він підозрюється, ОСОБА_9 виявляв ознаки психотичного шизофреноподібного розладу внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивнихречовин (F19.50 згідно МКХ-10) та за своїм психічним станом у той період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

3. На теперішній час ОСОБА_9 виявляє ознаки психотичного шизофреноподібного розладу внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин (F19.50 згідно МКХ-10).

Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_9 психічних порушень, він потребує поміщення у спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України).

У цьому ж висновку, вказується, що ОСОБА_9 щодо подій вказав експертам, що [… число я Вам уже не скажу, тому що я вже й не згадую непотрібні мені речі; знаю, що в мене був поганий настрій, я понюхав «амфітаміну» 2-3 доріжки, настій у мене був мінливий - я то плакав, то сміявся, то йшов сам вулицею, сам не знаю, куди. Купував горілку, вживав її з «амфітаміном»; дорогою дівчинці подарував «чупа-чупс», прийшов додому, відрубав; прокинувся рівно о 4-й ранку, думав про свій бізнес, - зрозумів, що йому загрожує небезпека. Встав, помолився, зрозумів, що мені потрібна собака, навіщо потрібна, я не знаю, але як тільки я подумав про собаку, мені одразу прийшли інші масштаби на думку. Прокинувшись вранці 14.01., я випив якісь пігулки із вмістом наркотиків, які я вже й не знаю, також пив горілку. До мене в першій половині дня мала прийти людина на співбесіду; коли він прийшов, ми разом пили горілку ця людина була мою знайому з попередньої роботи, я хотів взяти його до себе на роботу. В один з моментів мені здалося, що він хоче вкрасти мій бізнес, він став розмовляти зі мною якось не так, зверхньо, чи що. Він вирішив, що цей бізнес його і він "бос", а "бос" повинен бути один, я почав чути "голоси" в голові, що я «дон Карлеоне", щоб стати "босом", я повинен був пройти весь шлях, як і "дон Карлеоне". У подальшому переді мною стоять лише фрагментарні картинки, як у фільмі, - що я мав зробити: я його б`ю, він падає, я довго його бив, він упав і не піднявся. Тепер він мені не нашкодить, я мав це зробити, я мушу сидіти у в`язниці, щоб про мене дізнався весь світ, бо, щоб стати «мафіозі», треба відсидіти у в`язниці... Якщо Ви нічого про це не знаєте, перегляньте фільм "Дон Карлеоне"…].

Також, ОСОБА_9 повідомляв експертам про систематичне вживання психоактивних речовин протягом останнього року та спиртних напоїв: [.. .з 18-ти років я почав вживати міцні спиртні напої, «виски», іноді пиво; з 21-го року я почав вживати міцні спиртні напої 4-5 раз на тиждень, моя доза становила від 400 до 700 мл., але іноді були тижні, що я пив з ранку, в обід і ввечері, а іноді був час, що я не пив взагалі; з 18-ти років почав вживати марихуану кілька разів на місяць, потім - кілька разів на тиждень, тому що алкоголь мене притуплював, а марихуана заспокоювала, розслабляла і давала можливість оцінити ситуацію з іншого боку. Надалі я почав вживати «амфітамін», іноді моя доза доходила до 3-4 доріжок за день; були періоди, коли змішував алкоголь і марихуану з «амфітаміном», - відчував себе дуже погано, що спричинило мені звернутися до реабілітаційного центру ... внутрішньовенно наркотики не вживав …].

(ііі) оцінка наведених доказів

а. За критерієм належності та допустимості

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

При формуванні таких висновків Суд виходив з такого.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

В постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих в документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику. Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Так, порушень вимог ст. 237 КПК під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

Доводи щодо недотримання вимог ст. 104-107 КПК стосуються питання якості формування протоколів слідчих дій (питання якості їх змісту, зазначення/не зазначення певних даних), однак не містять у собі посилань на порушення фундаментальних прав і свобод особи.

Відповідно ці докази не можуть вважатися недопустимими на підставах описаних стороною захисту, оскільки не витікають з порушень ст. 87 КПК та не враховують того, що в постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів. Більш того, в постанові від 11 квітня 2019 року в справі № 642/5974/13-к Верховний Суд зауважив, що встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

Інші доводи захисту наведених висновків суду не спростовують, враховуючи позицію Великої ПалатиВерховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17.

Також слід указати, що Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к зазначив, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі.

Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

У цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ч. 1 ст. 513 КПК підлягають з`ясуваннню в цій справі.

Рапорти є доказом, в силу норм ст. 84, 93 КПК та позиції ВС в постанові від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17, оскільки доказ це не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому.

Щодо медичної документації в цілому, то слід вказати, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати ККС Верховного Суду (постанова від 27 січня 2020 року № 754/14281/17) відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.

У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.

Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу.

Висновки експерті відкриті захисту.

Порушення умов проведення слідчої дії у формі «впізнання за фотознімками» не встановлено, оскільки вимоги ст. 228 КПК дотримані, обставин передбачених ст. 87 КПК не виявлено. За цих умов, враховуючи позицію ВП ВС у постанові в справі № 756/10060/17, не може йтися про наслідки запропоновані захистом.

Зокрема, в силу ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства. Способи контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Відповідно питання необхідності впізнання за фотознімками вирішується суб`єктом, котрий проводить вказану слідчу дію самостійно у межах дискреції. Обов`язок суду в такій ситуації відповісти на питання того, чи мали в ході її вчинення порушення ст. 87 КПК, але в цій справі такі порушення не виявлено, а Верховний Суд в постанові від 14 вересня 2021 року в справі № 164/154/20 зауважив, що така процесуальна дія, як пред`явлення особи для впізнання, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, тобто таких, що не залежать від волі особи, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання.

Аргументи щодо якості змісту протоколів впізнання не можуть мати собою наслідки передбачених ст. 87 КПК, оскільки Суд уже зауважував, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок Суд сприймає указані письмові докази (протоколи ОМП, висновки експертиз та інші), як належні та допустимими, які у своїй сукупності доводять обставини визначені ст. 513 КПК.

b. за критеріями передбаченими ст. 94 КПК

Відповідно до ст. 94. Оцінка доказів КПК слідує, що суд здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення , з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 зауважено, що законодавець в ст. 94 КПК вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст. 94 КПК висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

В цій ситуації, у порядку ч. 1 ст. 92 КПК, прокурор, за наслідками розгляду провадження, довів обставини визначені ч. 1 ст. 513 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК, приходить до висновку про повну доведеність факту вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за обставин, встановлених судом та наведених в п. (і) «з`ясовані фактичні обставини» розділу V. мотиви суду цієї ухвали.

У тому числі такі висновки слідують саме з сукупності досліджених доказів судом, в т.ч. сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її на основі логічного аналізу з`ясованих даних їх сукупності та взаємозв`язку.

При формуванні такого підходу Суд ураховує, що в постанові від 07 грудня 2020 року в справі № 728/578/19 Верховний Суд указав, що чинний КПК мне містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) певного факту.

В цій справі, встановлено, що

- ОСОБА_9 зустрів потерпілого та вони разом вирушили до квартири де він мешкав;

- у ході комунікації в квартирі вживалися алкогольні напої, оскільки потерпілий був у стані сп`яніння;

- у певний момент виник конфлікт між хлопцями, зокрема за його наслідками вони отримали тілесні ушкодження в т.ч. ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, а потерпілий від виниклих ушкоджень помер;

- свідок ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_9 після подій розповідав йому обставини конфлікту, зокрема про використання ножа у відношенні потерпілого;

- на особу, котра могла б бути того дня в компанії хлопців, сторона захисту не вказувала та у ході слідства ці дані не встановлені;

- дані висновку експерта № 022-13-172-2023 від 10 квітня 2023 року вказують на смерть потерпілого саме в період комунікації з ОСОБА_9 та засвідчують факт нанесення низки ушкоджень, які за своїм характером та кількістю вказують на ознаки суспільно небезпечного діяння, котре підпадає під ознаки ч. 1 ст. 115 КК;

- після подій ОСОБА_9 змінив засоби зв`язку, придбавши мобільний пристрій та карту оператора зв`язку з новим номером, зовнішній стиль, а саме зачиску.

Ці обставини є вагомими та тими, котрі в своїй сукупності з іншими доказами вказаними у п.п. а), b) п. (іі) розділу V цього судового рішення, вказують на факт смерті ОСОБА_10 від дій ОСОБА_9

с. кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння

В постанові від 16 січня 2023 року в справі № 761/37225/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має оцінюватись за загальними критеріями - характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди).

При кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи.

Правильна кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, впливає на обрання виду примусових заходів медичного характеру та на правильну кваліфікацію дій особи, яка є суб`єктом кримінального правопорушення і вчинила кримінальне правопорушення спільно з неосудною особою, обрання їй правильної форми та міри кримінальної відповідальності.

Отже, враховуючи вказані обставини в цьому провадження, Суд констатує, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечного діяння, вчинене в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство.

d. про характер і причини підозри відображеної у клопотанні

В постанові від 16 січня 2023 року в справі № 761/37225/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

В клопотанні вказується, що у ОСОБА_9 [… виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті …; … реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті …; … усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій …; … умисно наніс …].

Суд в цьому ключі зауважує про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність ( ч. 1 ст. 18 КК).

Згідно зі ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (ч. 1).

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ст. 24 КК).

У широкому значенні кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це оцінка діяння, яке заподіяло чи могло заподіяти шкоду, та характеризується рисами кримінальної протиправності, що полягає у визначенні того, якою статтею (частиною, пунктом статті) кримінального закону, передбачене це діяння. Вона включає в себе пошук відповідної статті, обґрунтування необхідності її застосування, процесуальне закріплення висновку про те, що діяння передбачене вказаною статтею та, відповідно, що воно є (не є) кримінальним правопорушенням чи іншим діянням, передбаченим кримінальним законом.

У спрощеному (вузькому) вигляді кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого КК.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність - внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

У теорії кримінального права суспільна небезпечність визначається двома критеріями - характером і ступенем.

Характер суспільної небезпечності діяння як ознака кримінального правопорушення - це його якісна характеристика, обумовлена перш за все характером суспільних відносин, на які діяння посягає. Так, характер суспільної небезпечності діянь є різним, залежно від особливостей різних груп суспільних відносин, на які вони посягають, скажімо, наприклад, на основи національної безпеки чи життя та здоров`я особи.

Характер суспільної небезпечності визначається, крім того, характером діяння, його об`єктивними ознаками (показниками): місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків.

Ступінь суспільної небезпечності - кількісне вираження небезпечності діянь, яке визначається інтенсивністю посягання і, перш за все, видом та розміром (обсягом) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди.

На ступінь суспільної небезпечності діяння суттєво впливають також спосіб його вчинення (наприклад, фізичне насильство, погроза застосування такого насильства, загально-небезпечний спосіб, обман чи зловживання довірою, зокрема зловживання службовим становищем службовою особою тощо), характером та видом засобів і знарядь, що використовуються для вчинення діяння (технічні пристрої, комп`ютери, підроблені документи, зброя (вогнепальна чи холодна) бойові припаси, вибухові речовини, наркотичні засоби, психотропні речовини тощо). Крім того, на ступінь суспільної небезпечності значною мірою впливають обстановка, час, місце вчинення діяння.

Отже, вказаний у клопотанні підхід не може бути застосований до випадку вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, особою в стані неосудності, оскільки встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим, а тому Суд виключає ці формулювання та визначає ознаки діяння відповідно до даних вказаних у п. (і) розділу V ухвали.

(іv) примусові заходи медичного характеру

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно Суд, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 282 від 30 березня 2023 року, визнає доведеним, що ОСОБА_9 вчинив вказане суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 513 КПК України імперативно визначено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до вимог ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

З урахуванням того, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до ч. 3 -5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

Отже, Cуд визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності уважає за доречне застосувати примусові заходи медичного характеру у відношенні нього.

Разом з тим, визначаючи, відповідно до ч. 3-5 ст. 94 КК, тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, Суд виходить як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, у світлі того, що з метою об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) з`ясувавши думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі, у наведеному ними висновку № 282 від 30 березня 2023 року в поєднанні з характером вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, уважає слушним застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Позаяк, в силу ч. 5 ст. 94 КК госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, що і має місце в цій справі, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, а згідно цитованого висновку щодо стану ОСОБА_9 , наявні у нього психологічні особливості вказують на прояв психологічної патології, зокрема, нині, він виявляє ознаки психотичного шизофреноподібного розладу.

(v) інші питання та мовити, якими керувався суд при їх вирішенні

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

VІ. ВИСНОВОК

Отже, у провадженні встановлено обставини визначені ч. 1 ст. 513 КПК України, ч. 5 ст. 94 КК, дійсність яка вказує на слушність застосування відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, то його слід залишити без змін до набрання законної сили цим судовим рішенням та уважати таким, який є, в силу абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», скасованим з часу доставки (прийому) неосудного до медичного закладу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 93, 94 Кримінального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України "Про психіатричну допомогу", ст. 100, 369-372, 376, 511 - 513 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив :

клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2023 за № 0000159, - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку залишити без змін до набрання законної сили цим судовим рішенням.

Речові докази: ніж, сорочку світлого кольору, куртку сірого кольору, чохол від ножа коричневого кольору, змиви з рук трупа ОСОБА_10 , зрізи нігтів ОСОБА_10 , паспорт потерпілого ОСОБА_10 , 5 слідів від взуття, мотузку з речовиною бурого кольору, кабель з речовиною бурого кольору, недопалки цигарок, розбитий телефон "One plus" з сім картою, гаманець корисчневого кольору з картою "Моно" банку, три скляні плвшки, коробку від мобільного телефону "Iphone", склянку, ніж з чорною рукояткою, розбиті частини посуду,купюру номіналом 100 гривень, дерев1яний ніж, змиви з речовиною бурого кольору з підлоги, кофту білого кольору з червоними вставками з речовиною бурого кольору, змив речовини бурого кольору з раковини, сім карту та пакет від сім карти оператора "Лайф", фрагмент тканини з дивану з речовиною бурого кольору, сліди папілярних узорів 16 шт., пластикову пляшку, одяг та взутя зі слідами бурого кольору, документи, блокнот, записи, телефон "Нокіа", годинник "Касіо" червоного кольору, кофту сірого кольору, толстовку з капюшоном чорного кольору, пальто чорного кольору, тапочки сірого кольору, штани спортивні сірого кольору, куртку чорного кольору та футболку синьо-білого кольору зі слідами бурого кольору, мобільний телефон "Iphone" срібного кольору, рюкзак зеленого кольору, три запальнички, гігієнічну помаду, чорну шапку, блокнот з написом ""Україна", книги "Легенда короля Артура" та "Історія рідкого краю 9", труси сині, труси сірі, пару чорних шкарпеток, привий кросівок чорного кольору, правий кросівок зеленого кольору, медичні препарати, зарядний пристірій, - знищити; паспорт на ім`я ОСОБА_9 - повернути володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві та прокурора Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надіслати на виконання до закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу за місцем перебування неосудної осудної особи.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:00 год. 30.08.2023.

С у д д я ОСОБА_18