Справа № 302/420/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2023смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, має повну середню освіту, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, обліковується військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді навідника 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти, 2 роти морської піхоти, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.04.2023 року Міжгірським районним судом Закарпатської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

03.09.2022 року біля 01 год. 20 хв. солдат ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , затіяв сварку із своєю рідною сестрою ОСОБА_6 , в ході якої виражався грубо нецензурною лайкою щодо своєї сестри ОСОБА_6 , 1993 року народження, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру та в подальшому, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду у справі № 302/995/22 (провадження №3/302/660/22) від 27.09.2022 року та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідало на момент стягнення сумі - 170 гривень.

Крім цього, 29.11.2022 року, біля 07 год. 30 хв. солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ображав нецензурними словами свою сестру ОСОБА_6 , погрожував їй фізичною розправою, схопив за волосся та своїми діями вчинив відносно ОСОБА_6 домашнє насильство психологічного характеру, повторно протягом року. Надалі, солдат ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду у справі № 302/1525/22 (провадження №3/302/839/22) від та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідало на момент стягнення сумі - 340 гривень.

Однак, солдат ОСОБА_4 , після притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаних адміністративних правопорушень, не став на шлях виправлення, продовжив свої протиправні систематичні дії відносно потерпілої ОСОБА_6 , спрямовані на досягнення загального результату у вигляді завданні потерпілій психологічних страждань, що виразилося в наступному.

Так, 21.02.2023 року, біля 09.00 години, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння психологічних страждань, на ґрунті неприязних відносин, вчинив психологічне насильство над своєю сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої, через що потерпіла була змушена викликати поліцію по місцю проживання.

Отже, вказаними умисними насильницькими діями, солдат ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство а саме: скоїв умисне систематичне психологічне насильство, відносно потерпілої, своєї рідної сестри ОСОБА_6 , з якою останній перебуває у сімейних відносинах, що виразилося в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_6 побоювання за свою безпеку, та призвело до її психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, а також спричинило у неї емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, визнав повністю, проти фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті не заперечує, кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення не оспорює та в судовому засіданні пояснив про обставини вчиненного, вказавши, що дійсно 03.09.2022 року, 29.11.2022 року, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , він вчиняв відносно своєї сестри ОСОБА_6 , з якою проживає на території одного дворогосподарства, домашнє насильство психологічного насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік. Відносно нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення та він притягався за це до адміністративної відповідальності. Також, 21.02.2023 року, близько о 09-00 год., за місцем свого проживання між ним та сестрою ОСОБА_6 знову виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, та в ході якого він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, після чого ОСОБА_6 викликала поліцію. Вказує, що причиною сімейних конфліктів з сестрою є будинок за вищевказаною адресою, який раніше був його власністю та в подальшому переданий сестрі, яка проживає з чотирма дітьми. Іншого місця проживання він немає. У вчиненому щиро розкаюється. свою вину визнає повністю, про скоєне шкодує та запевнив суд, що належні висновки для себе він зробив, подібного більше не повториться та просить суд суворо його не карати та не позбавляти волі.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Враховуючи вищенаведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 за обставинами, зазначеними органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю, його дії судом кваліфікуються за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, про скоєне шкодує, та в ході судового розгляду провадження активно сприяв встановленню істини по даному кримінальному провадженні, що суд відносить до обставин, які пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час не працює, суспільно-корисною працею не займається, на даний час обліковується військовослужбовцем у Збройних Силах України, постійного джерела прибутку немає, проте має постійне місце та чітко визначене місце проживання, за яким характеризується позитивно, за характером спокійний, ввічливий, працьовитий, готовий прийти на допомогу, скарг на його поведінку не надходило, що вбачається з характеристики Синевирської сільської ради від 22.02.2023 року за вих.№ 576, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній час ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів психіатра, психіатра, фтизіатра не перебуває, групи інвалідності немає.

Згідно положень ч.2 ст.50, ч.2 ст.65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи характер кримінального діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, позицію потерпілої, яка на суворій мірі покарання, не наполягає та просить призначити ОСОБА_4 покарання на розсуд суду, цивільний позов потерпілою не заявлено, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з ізоляцією його від суспільства.

Крім того, у цій справі суд також вважає за необхідне наголосити на наступному.

Як зазначається у частині 6 статті 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Згідно вказаного Закону, кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Як передбачать положення ч.2 ст.76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Так, законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 року (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст.35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи. було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства. При цьому ст.2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що, у даній конкретній ситуації, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), пов`язане із домашнім насильством.

Частини 1 та 3 ст.91-1 КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Судом у даному провадженні встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 порушуються права потерпілої і малолітніх дітей, які також можуть страждати від психологічного насильства.

А тому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язок у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_6 , на строк один місяць, який, за потребою, може бути продовжений на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців. Саме комплексний підхід, у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його молодого віку, матеріального та сімейного стану, приймаючи до уваги відсутність на теперішній час матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої ОСОБА_6 , якою цивільний позов у даному провадженні не заявлено, а тому суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства та знаходить підстави для застосування положень ст.ст.75,76 КК України та звільнення ОСОБА_4 від покарання протягом випробувального строку мінімальної тривалості в один рік. Крім того, таке покарання, на думку суду, є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання обвинуваченого та дасть йому можливість замислитися щодо своєї поведінки та наслідків вчинених ним діянь.

При цьому, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд застосовує положення положень ч.3 ст.72 КК України, відповідно до яких покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, призначене вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.04.2023 року, підлягає виконанню самостійно від покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ст.126-1 КК України.

Підстав для застосування положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід в ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком - один рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76, пункту 4 частини 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі п.1 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, відповідно до якого покласти на нього обов`язок у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, а саме потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк один місяць.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 у частині застосованого обмежувального заходу покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України, вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.04.2023 року по кримінальному провадженню № 1-кп/302/15/23 (справа № 302/180/23) відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України за призначеним покаранням у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме в сумі 850 гривень - виконувати самостійно (окремо) від даного вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.04.2023 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: ОСОБА_1