СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2268/23
ун. № 759/6780/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Святошинського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2023 р. ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва в порядку ст. 303, 304 КПК України щодо оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, у якій просить скасувати постанову від 30.12.2020 р. про закриття кримінального провадження №0001618.

Заявник постанову про закриття кримінального провадження вбачає немотивованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування скарги заявник посилається на неповноту слідства.

У судовому засіданні 08.05.2023 р. ОСОБА_2 підтримує вимоги скарги, вважає, що не було проведено повного та всебічного досудового розслідування на підставі наданих ним документів.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Матеріали кримінального провадження на неодноразові запити слідчого судді надані не були. Слідчий суддя вважає пріоритетним вирішення скарги на підставі наданих скаржником доказів.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання 12.06.2023 р. технічними засобами не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям учасників провадження.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

30.03.2023 р. ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Генерального прокурора України із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 366 КК України, у якій зазначає про отримання фіктивної карти умов праці, складеної уповноваженими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна». Фіктивність якою обґрунтована наступними обставинами: не зазначенням дати складання карти умов праці; не зазначенням дати ознайомлення осіб з атестацією; суперечність вимогам постанови КМУ №163 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня»; суперечність вимогам постанови КМУ №1290 від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій, посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці».

В подальшому Офіс генерального прокурора передав до Святошинського УП ГУНП у м.Києві матеріали кримінального провадження №0001618 за заявою ОСОБА_4 з визначеною правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 366 КК України.

30.12.2020 р. старшим слідчим Святошинського УП ГУНП у м.Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення. Слідством не здобуто доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, відповідно слідство позбавлено можливості кваліфікувати дану подію до вимог КК України, а також відсутність в діях працівників ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.

У відповідності до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Характерними особливостями основного складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, є те, що склад цього злочину формальний, тобто злочин визнається закінченим із моменту вчинення зазначених у диспозиції чотирьох видів дій: складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; інше підроблення службовою особою офіційних документів.

Таким чином, об`єктивна сторона злочину характеризується активною поведінкою - діями, які полягають у перекручуванні винним істини в офіційних документах чи у видачі неправдивих офіційних документів шляхом використання для цього свого службового становища.

Як вбачається із заяви про вчинення кримінального правопорушення, підставою для звернення до правоохоронних органів стала нібито фіктивність карти умов праці, зокрема, не зазначення дати складання карти умов праці; не зазначення дати ознайомлення осіб з атестацією; суперечність вимогам постанови КМУ №163 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня»; суперечність вимогам постанови КМУ №1290 від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій, посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці». Однак, ці обставини пов`язані із бездіяльністю - із не зазначення реквізитів службового документу та можливою невідповідністю із порядком його заповнення, тому не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Карта умов праці є одним із основних документів атестації робочих місць, складання якої передбачено пунктом 2.3 «Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 р. № 41. Карта умов праці це документ, що узагальнює результати атестації робочих місць за умовами праці (далі - атестація). Її оформлює атестаційна комісія.

Крім того, скаржником повідомлено, а слідчим суддею, встановлено, що між ОСОБА_2 , як позивачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна», як відповідачем, існував цивільно-правовий спір про визнання його звільнення незаконним, зокрема, з підстав видачі адміністрацією товариства наказу №30-ОД від 28 березня 2017 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці"(справа №759/16862/18).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10.02.2020 р. ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Слід зазначити, що із заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_2 звернувся у березні 2020 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції .

У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 23.09.2020 р. рішення Святошинського районного суду м.Києва залишено без змін. Постановою Верховного суду від 15.09.2021 р. рішення Святошинського районного суду м.Києва та постанову Київського апеляційного суду було змінено лише в частині мотивувальної частини.

Таким чином, встановлено, що підставою звернення із заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_2 вважає наявність службового підроблення карти умов праці, що спричинило для нього тяжкі наслідки, які виявились у припиненні його трудових відносин у ТОВ "ТРК "Україна" за угодою сторін. Однак, судом у вищезазначеній цивільній справі зроблено висновок про відсутність порушень трудового законодавства у відношенні ОСОБА_2 зі сторони ТОВ "ТРК "Україна".

Окрім зазначеного, слідчий суддя звертає увагу, що у ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від N 17-рп/201029 червня 2010 року).

При цьому дотримання вимоги ясності і недвозначності норм, які встановлюють кримінальну відповідальність, є особливо важливим з огляду на специфіку кримінального закону та наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, адже притягнення до такого виду юридичної відповідальності пов`язане з можливими істотними обмеженнями прав і свобод людини (перше реченняабзацу сьомогопункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2019 від 26 лютого 2019 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkovv. Ukraine, заява № 21722/11, пункт 170) вказано, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі «С.G. та інші проти Болгарії» (С.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Одночасно ч. 3 ст. 3 КК передбачає, що кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки вказаним Кодексом.

Тоді як ч. 2 ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, кримінальні правопорушення відрізняються від адміністративних правопорушень, окрім іншого, за різним ступенем суспільної небезпечності, які відповідно слугують підставою для вирішення питання про притягнення особи до одного з цих видів юридичної відповідальності.

Криміналізація конкретного вчинку людини можлива за умови, якщо це відповідає, зокрема, сукупності таких критеріїв: значна (суттєва) суспільна небезпека діяння; поширення аналогічних діянь у суспільстві; неефективність інших галузевих правових засобів впливу на зазначені діяння; неможливість успішної боротьби з діянням менш репресивними методами.

Притягнення особи як до кримінальної, так і адміністративної відповідальності можливе лише у прямо передбачених законом випадках, враховуючи вимоги п. 22 ч.1 ст. 92 Конституції України та проголошені статтями 3, 8 Основного Закону України принципи гуманізму та верховенства права, а при наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Вказане підтверджується позицією Верховного суду від 15.02.2021 р. у справі №727/5768/18.

Слідчий суддя звертає увагу на диспозицію ст. 41 КУпАП за якою до підприємства може бути застосована санкція за надання працівнику документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення трудового законодавства.

Таким чином, при вирішенні питання про кваліфікацію відповідного протиправного діяння з огляду на ознаки предмета правопорушення з урахуванням принципу правової визначеності слід дійти висновку, що наведення можливих недостовірних даних у карті умов праці свідчить про відсутність в діях ТОВ "ТРК "Україна" складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 КУпАП.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим наведено фактичні обставини та відповідні докази, які дозволяють зробити однозначний висновок, що не залишає місця сумнівам, про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження, а доводи скарги спростовуються змістом постанови та досліджуваними доказами.

Керуючись ст. 284, 303, 306, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого Святошинського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1