22.09.2023
Справа № 642/4478/23
Провадження №1-кс/642/2798/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001472 від 26.07.2023 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді звернувся адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 із клопотанням про скасування арешту з майна, в якому просив частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 (справа №642/4478/23 провадження №1-кс/642/2373/23), а саме в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 55000 доларів США, які були вилучені в ході обшуку 05.08.2023 за місцем мешкання та реєстрації гр. ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , вказуючи, що гр. ОСОБА_3 є власником таких коштів, які він на підставі договору зберігання грошових коштів від 15.07.2023, укладеного із ОСОБА_7 , та акту прийому-передачі, передав їй на зберігання за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні гр. ОСОБА_3 підтримав подану заяву, вказуючи, що він є ФОП, з початку повномасштабного вторгнення, враховуючи, що він проживає за межами м. Харкова, а саме в Харківській обл., а також умови його роботи, в той час та при виниклих обставинах було небезпечним залишати кошти в будинку. Тому ним було прийнято рішення сховати власні збереження в безпечному місці. Так, він згадав, що в нього є знайомий, який для нього є авторитетним, так як працює в правоохоронних органах, та вдома має сейф, що давало йому підставу вважати, що цей знайомий не покине м. Харків та буде перебувати в місті. Після цього, він мав з ним розмову, на що його дружина, ОСОБА_7 , погодилась отримати вказані кошти на зберігання. Однак, для безпечності та впевненості в поверненні вказаних коштів, він запропонував укласти письмові підтвердження щодо їх домовленостей. Тому він разом із ОСОБА_7 уклали договір про зберігання грошових коштів на суму 55 000 дол. США. А тому просить йому повернути його власні кошти, які були вилучені у ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_4 підтримав подану заяву та просив скасувати накладений арешт на кошти в сумі 55 000 дол. США та повернути їх законному власнику ОСОБА_3 . Крім того, зазначив, що в даному випадку виникли цивільно-правові відносини, форма договору та умови відповідають вимогам чинного законодавства, на зауваження прокурора щодо відсутності переліку купюр вказав, що дана вимога щодо переліку купюр законом не передбачена.

Прокурор проти клопотання заперечувала, вказуючи, що при проведенні обшуку гр. ОСОБА_7 не повідомляла, що частина коштів, які знаходяться в сейфі, належать гр. ОСОБА_3 на підставі укладеного між ними цивільного договору. Крім того, вважала такий договір таким, що має ознаки фіктивності. Також просила звернути увагу, що договір зберігання грошових коштів не містить відомостей з описом серії кожної купюри, переданої гр. ОСОБА_7 на зберігання.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про перегляд відеозапису проведення обшуку 05.08.2023 за адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження фіктивності договору, яке судом було задоволено.

Вислухавши учасників процесу дослідивши матеріали клопотання, переглянувши відеозапис, наданий прокурором, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.174 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В провадженні Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001472 від 26.07.2023 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 та накладено арешт на вилучене 05.08.2023 в ході проведеного обшуку, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - 4 (чотири) купюри, номіналом по 50 (п`ятдесят) доларів США, 1195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) купюр, номіналом по 100 (сто) доларів США (загальна сума вилученого майна склала 119700 (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот) доларів США, все поміщено до сейф-пакету ДБР № М1010444.

В обгрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що виявлені та вилучені в ході обшуку вищезазначені грошові кошти належали гр. ОСОБА_8 .

Слідчим суддею встановлено, що гр. ОСОБА_3 є ФОП.

Як вбачається з наданого до матеріалів клопотання договору, 15.07.2023 між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_7 укладено договір зберігання грошових коштів. Предметом договору є грошові кошти в сумі 55 000 дол. США, які ОСОБА_3 передав гр. ОСОБА_7 на зберігання. Місцем зберігання в договорі визначено сейф фірми Valberg, заводський номер ASK25E00568, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Факт передачі грошей засвідчено актом прийому-передачі між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 15.07.2023.

Посилання прокурора на те, що договір не містить переліку серійних номерів переданих купюр слідчий суддя не бере до уваги, враховуючи, що сторони при укладанні цивільного договору є вільними в його укладенні та визначенні умов договору; при цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, що відповідає положенням ч.1 ст. 627, ч. ст. 628 ЦК України. Крім того, ч.2 ст. 369 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

У даному випадку, грошові кошти, вилучені в квартирі, власником якої є гр. ОСОБА_7 , та зареєстрований ОСОБА_8 , не є предметом кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001472 за ознаками злочину, який інкримінується гр. ОСОБА_8 . Крім того, суду не надано доказів, що саме ці кошти є предметом злочину, або здобуті злочинним шляхом.

В судовому засіданні в ході перегляду відеозапису, наданого прокурором, а саме відеозапису обшуку від 05.08.2023 кв. АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_7 , яка була присутня під час такого обшуку, на 21 хв. запису зафіксовано місцезнаходження сейфу, ОСОБА_7 добровільно повідомляє код від сейфу та зазначає, що в ньому частина коштів від продажу квартири та частина власних коштів. Під час перегляду вказаного відеозапису, а також після його перегляду на питання слідчого судді щодо наявності заперечень чи додаткових пояснень, прокурором не вказувалось з`ясування у гр. ОСОБА_7 під час обшуку походження вилучених грошей та не пропонувалось надання будь-яких відомостей з приводу їх походження.

Положеннями ч.1 ст. 936, ч.1 ст. 937 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно ч.1 ст. 204 ЦК України, Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 ст. 234 ЦК України передбачено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Питання фіктивності або недійсності правочину не є предметом розгляду слідчого судді та розглядається в порядку цивільного судочинства.

Відтак, доказів фіктивності або недійсності договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , та набуття таких коштів підозрюваним ОСОБА_8 злочинним шляхом прокурором не надано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що власником грошових коштів в розмірі 55 000 дол. США, вилучених 05.08.2023 в квартирі, власником якої є гр. ОСОБА_7 , та зареєстрований ОСОБА_8 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , - є гр. ОСОБА_3 .

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або за загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі "Смирнов проти росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22.09.1994 та "Кушоглу проти Болгарії" від 10.05.2007).

Тому слідчий суддя вважає, що власник майна, в розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, тому клопотання підлягає задоволенню.

ухвалив:

клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001472 від 26.07.2023 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України задовольнити.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 (справа №642/4478/23 провадження №1-кс/642/2373/23), а саме в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, які були вилучені 05.08.2023 за місцем мешкання та реєстрації гр. ОСОБА_7 АДРЕСА_1 .

Зобов`язати прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 повернути вилучені кошти власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2023.

Слідчий суддя