ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2637/23 Справа № 214/7243/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001312 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Комсомольська Полтавської області, громадянку України, ФОП, маючу неповнолітнього сина, 2007 року народження, раніше не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину за наступних обставин.

04.10.2022 року приблизно о 18:15 год. по сухому асфальтному покриттю пр. 200-річчя Кривого Рогу з боку вул. Спаська в напрямку вул. Едуарда Фукса в Саксаганському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль Chevrolet Bolt Ev, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , яка зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР, в районі будинку № 5, надаючи дорогу пішоходам. В цей же час по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право відносно автомобіля Chevrolet Bolt Ev рухалась пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водій ОСОБА_7 проявила неуважність до дорожньої обстановки, відновила рух автомобіля Chevrolet Bolt Ev, при чому не надала дорогу пішоходу ОСОБА_10 , таким чином порушила вимоги п.п. 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., згідно з якими:

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

-«18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

Діючи з кримінальною протиправною недбалістю, внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Chevrolet Bolt Ev, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження, у вигляді: закрита черепно-мозкова травма: перелом потиличної кістки праворуч, забій головного мозку 1 ст, підшкірна гематома потиличної області та лобної області праворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1724 від 15.12.2022 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 п.п. 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху та наслідками спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та її вину, звільнення від відбування призначеного покарання, вказує на м`якість призначеного обвинуваченій покарання та неправильне застосування КК України. Зазначає, що ДТП вчинено на пішохідній зоні, потерпілій не відшкодовано завданих збитків в повному обсязі; потерпіла просила призначити суворе покарання. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки; на підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; згідно ч. 2 ст. 76 КК України покласти додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник потерпілої просив вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Оскільки, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах апеляційної скарги, з огляду на те, що в своїй апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок суду тільки в частині призначеного покарання, колегія суддів переглядає вирок суду виключно в цій частині.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Також, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування положень статті 75 КК України, які містяться в абз. 2 п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання як основного, так і додаткового, та в подальшому звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком, суд першої інстанції вказаних вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції взято до уваги наявність неповнолітньої дитини на утриманні обвинуваченої, дані про особу ОСОБА_7 , яка на диспансерному обліку не перебуває, раніше до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягалася, за місцем мешкання характеризується позитивно, відшкодувала потерпілій матеріальну та моральну школу в повному обсязі, що підтвердив під час апеляційного розгляду представник потерпілої. Згідно досудової доповіді органу з питань пробації визначено низькій рівень вчинення останньою кримінальних правопорушень та середній ризик небезпеки для суспільства.

Звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 із застосуванням статей 75, 76 КК України від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що повною мірою відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, сприятиме її виправленню та попередженню вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.

Прокурором в своїй апеляційній скарзі не наведено підстав, які вказують на недостатність призначеного судом першої інстанції покарання. З урахуванням пробаційного впливу на обвинувачену, призначене покарання є релевантним скоєному правопорушенню.

Згідно усталеної практики Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної або касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

В даному провадженні така диспропорція чи неадекватність колегією суддів не встановлені.

За таких обставин, дослідивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в ній не наведено підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді: