Справа № 953/4558/23
н/п 1-кс/953/4348/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва Російської Федерації, громадянина РФ, командира 1 мотострілецької роти 1 мотострілецького батальйону БТГр 15 мотострілецького полку 2 мотострілецької дивізії 1 танкової армії Західного ВО (в/ч НОМЕР_1 ), особистий номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України,
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який продовжений у встановлений законом порядку.
Так, у період часу, починаючи з 07 березня 2022 територія Ізюмського району Харківської області була окупована збройними формуваннями РФ, до складу яких входили у тому числі 1 мотострілецька рота 1 мотострілецького батальйону БТГр 15 мотострілецького полку 2 мотострілецької дивізії 1 танкової армії Західного ВО.
Орган досудового розслідування встановив, що керівництво військовослужбовцями 1 мотострілецької роти 1 мотострілецького батальйону НОМЕР_3 мотострілецького полку 2 мотострілецької дивізії 1 танкової армії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які дислокувались на території АДРЕСА_2 , здійснював громадянин РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗС РФ, особистий номер НОМЕР_2 .
23 червня 2022 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , будучи командиром 1 мотострілецької роти 1 мотострілецького батальйону НОМЕР_3 мотострілецького полку 2 мотострілецької дивізії 1 танкової армії Західного ВО (в/ч НОМЕР_1 ), перебуваючи біля окупованого на той час с. Велика АДРЕСА_2 , здійснював командування підрозділом, до складу якого входила бойова машина піхоти з автоматичною гарматою калібру 30 мм, призначена для знищення живої сили, легко-броньованої техніки і повітряних цілей на малій висоті, діючи умисно за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, застосовуючи методи ведення війни, заборонені міжнародним правом, здійснив обстріл цивільного автомобіля «Mazda» 3 державний номерний знак НОМЕР_4 , vin-code: НОМЕР_5 , чорного кольору, який рухався по проїжджій частині автошляху Р-79 на перехресті села Велика КомишувахаГрушеваха Барвінкове зі сторони населеного пункту Грушеваха Харківської області. У зазначеному автомобілі перебували водій громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та пасажир - цивільна дружина ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у зв`язку з обстрілами залишили автомобіль на дорозі, та з метою знайти безпечне місце і сховатись від обстрілу, побігли в напрямку с. Червоне Ізюмського району Харківської області. Не знайшовши безпечного місця для укриття, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у розгубленому стані, вирішили повернутись до покинутого ними автомобілю.
У ході подальшого досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_6 спільно з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, які в той час перебували в середині бойової машини піхоти та здійснювали обстріл вищевказаного автомобілю, після того, як вони побачили двох осіб чоловіка та жінку у цивільному одязі, без зброї, та достовірно усвідомлюючи, що вони не є військовослужбовцями виник умисел, спрямований на вчинення вбивства цивільного населення.
Так, ОСОБА_6 разом з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, які перебували в середині бойової машини піхоти, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на застосування заборонених міжнародним правом методів та звичаїв ведення війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме - на протиправне заподіяння смерті двом особам, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, застосували автоматичну гармату калібру 30 мм, що перебувала на озброєнні вказаної бойової машини, та здійснили постріли по двом цивільним особам - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які після пострілів впали на землю. У результаті обстрілу ОСОБА_7 отримав вогнепальні поранення, а ОСОБА_8 залишилась не ушкодженою.
Під час подальшого досудового розслідування встановлено, що після того, як ОСОБА_8 , побачила, що її чоловік має тілесні ушкодження, які унеможливлюють його пересування, вона почала надавати йому невідкладну медичну допомогу. Після чого, усвідомлюючи, що вона не має змоги транспортувати свого чоловіка в безпечне місце, остання направилась за пошуком порятунку та залишила місце обстрілу. В той час ОСОБА_7 залишився на проїжджій частині автошляху біля автомобіля в непритомному стані.
У ході подальшого досудового розслідування встановлено, що після того, як ОСОБА_8 залишила місце події, три озброєні вогнепальною зброєю військовослужбовці РФ, які входили до підрозділу під командуванням ОСОБА_6 , наблизились до проїжджої частини автошляху, де знаходився автомобіль та, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, маючи на меті заподіяння смерті цивільній особі ОСОБА_8 , здійснили постріли з автоматичної зброї в її напрямку, тим самим продовжували реалізовувати свій злочинний умисел, однак не довели злочин до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_8 вдалось втекти на безпечну відстань.
Після чого військовослужбовці ЗС РФ підійшли до проїжджої частини автошляху, де знаходився автомобіль «Mazda 3», поряд з яким залишався лежати потерпілий ОСОБА_7 , та побачивши, що останній не подає ознак життя, вважаючи його померлим, віднесли останнього на узбіччя автошляху та скинули в кювет, таким чином виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство цивільних осіб, тобто протиправне заподіяння смерті, але з причин, що не залежали від їх волі злочин не було доведено до кінця.
Відповідно до висновку експерта № 09-1362/2022 від 05 січня 2023 року ОСОБА_7 у результаті обстрілу військовослужбовцями ЗС РФ під командуванням ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, сліпого проникаючого поранення грудної клітини та живота, що у своєму перебігу ускладнилось розвитком правобічного гемопневмотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме: жорсткому поводженні з цивільним населенням, поєднаним з закінченим замахом на умисне вбивство, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.
21 березня 2023 року у порядку ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.
Отже повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2023 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
27 квітня 2023 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук.
Слідчий зазначає, що притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, неможливо, оскільки він переховується на території Російської Федерації, тобто у державі, яка Верховною Радою України визнана державою-агресором, у зв`язку з чим просить надати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.
Слідчий у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Захисник в судовому засіданні вважав за необхідне розглянути клопотання та постановити рішення відповідно до вимог КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 297-1 КПК України встановлено, що спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
За змістом положень ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.
Зі змісту долучених до матеріалів клопотання документів вбачається, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та перебуває на території Російської Федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на території держави-агресора Російської Федерації, тому з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України у в газеті «Урядовий кур`єр» від 22 березня 2023 року за № 58 (7456), яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, а також повістки про виклик підозрюваного на «24», «25» та «27» березня 2023 року о 10 годині 00 хвилин до СУ ГУНП в Харківській області для вручення письмового повідомлення про підозру та для участі в слідчих і процесуальних діях.
За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Статтею 278 КПК України передбачений порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).
Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).
З огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.
Слідчий суддя встановив, що слідчий за погодженням з прокурором 21 березня 2023 року з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України повідомив ОСОБА_6 про підозру відповідно та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.
З урахування вищевикладених норм права, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий дотримався вимог КПК України та вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Аналізуючи зміст положень ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.
Слід зауважити, що нормами КПК України не передбачено обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка тимчасово відсутня за місцем проживання. У свою чергу орган досудового розслідування вчинив усі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.
З огляду на те, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і сторона обвинувачення вжила заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення довела, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.
Так, на переконання слідчого судді, на даному етапі досудового розслідування сторона обвинувачення зібрала та надала слідчому судді достатні та переконливі матеріали кримінального провадження, які формують внутрішнє переконання щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.
Слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_6 , зважаючи на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дійшов висновку про наявність такої сукупності доказів, якої достатньо для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у клопотанні слідчого обставин.
Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.
Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, підозрюваний ОСОБА_6 перебуває та залишається на території Російської Федерації.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.
З долучених до клопотання матеріалів слідує, що 28 березня 2023 року слідчий СВ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 винесла постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
З огляду на наведене, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується на території Російської Федерації.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 297-1, 297-3, 297-4, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
Якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестануть існувати, подальше досудове розслідування стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати згідно з загальними правилами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України.
Копію ухвали невідкладно направити до Офісу Генерального прокурора для організації виконання в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення відповідних публікацій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1