Справа № 211/4337/20
Провадження № 1-кс/211/972/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5 на постанову слідчого ВП № 1 КРУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України, суд,

В С Т А Н О В И В :

до суду звернулась представник потерпілої ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого ВП № 1 КРУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України.

В обгрунтування скарги зазначено, що 22 червня 2023 року представником потерпілої сторони адвокатом ОСОБА_5 було отримано нарочно в приміщенні відділення поліції постанову про закриття кримінального провадження від 30.12.22 року, прийняту в рамках кримінального провадження №0000033 від 24.03.20р., порушеного за ч.1 ст. 122 ККУ за фактом нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 (копія додається). Потерпіла сторона категорично не погоджується із вищезазначеною постановою слідчого, вважає її необґрунтованою та безпідставною, виходячи із наступного. Старшим слідчим закрито справу у зв`язку з відсутністю складу злочину, а саме: - об`єктивної сторони злочину, оскільки на думку слідчої, відсутні очевидці нанесення тілесних ушкоджень, які б могли підтвердити слова потерпілого та свідки не вказують на те, що саме після поштовху потерпілим отримано тілесні ушкодження; - суб`єктивної сторони злочину, оскільки тілесні ушкодження виникли не від поштовху ОСОБА_7 , а внаслідок контакту з дверною ручкою, на яку впав хлопець після удару, таких наслідків ОСОБА_7 не передбачала та не могла передбачити через свій вік, тому в її діях відсутній умисел на заподіяння тілесних ушкоджень. Крім того, в постанові зазначено про неможливість допиту ряду свідків через їх перебування за межами міста Кривого Рогу або через їх відмову давати свідчення, а також приймати участь у слідчому експерименті, про який клопотала потерпіла сторона. Дане обґрунтування причин для закриття провадження потерпіла сторона вважає безпідставним та таким, що не забезпечує виконання завдань кримінального провадження з огляду на таке. Неповнолітнім ОСОБА_4 , якого було допитано слідчим в якості потерпілого, було надано пояснення по суті вчиненого відносно нього злочину (протокол допиту від 20.05.20р.). Злочин скоєно у школі - Криворізькому навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня Вальдорфська школа 1-3 ступенів-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Так, 23.01.2020 року після завершення уроків (коли діти згідно шкільного розкладу повинні обідати у шкільній їдальні), безпосередньо у класній кімнаті 6-го класу, в якому навчався хлопець, його побили однокласники, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості: перелом 3-го поперекового хребця без зміщення уламків. Згідно показів потерпілого, у бійці приймали участь його однокласники, серед яких ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які завдавали хлопцю тілесні ушкодження. Діти били його ногами, руками, швабрами, які знаходились у класній кімнаті, ображали та цькували його. При цьому, учні з 7-го класу, які були свідками даного інциденту, покликали вчителя праці (ремесла) ОСОБА_11 , який зайшов до класу та побачив ситуацію, яка виникла. Потерпілий сказав даному викладачу, що відбувається бійка і його б`ють та що в нього болить спина і попросив про допомогу. На що вчитель відповів, щоб хлопець ішов додому, та про факт побиття нікого не повідомив, медичну допомогу дитині не надав. Після цього син зателефонував матері та повідомив, що його побили та в нього болить спина, та що вчитель порадив їхати йому додому. Коли мати приїхала додому і побачила серйозність стану дитини, одразу ж викликала швидку допомогу, та дитину було госпіталізовано до 8-ї міської лікарні, травматологічного відділення, де надано медичну допомогу. З даного питання вона звернулася до правоохоронних органів. В матеріалах провадження також мається допит адміністрацією школи даних дітей, які фактично підтвердили факт участі у бійці.

Крім того, згідно висновків акту розслідування нещасного випадку, що стався із здобувачем освіти №1 від 04.06.20р. (у справі) було визнано, що отримання травми відбулося в межах школи.

Про факт наявності бійки, в якій приймали участь, зокрема, ОСОБА_4 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , також було зазначено у показах свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ін., наданих в ході досудового розслідування. Цього ж дня, згідно медичного висновку, дитині була надана медична допомога та встановлено діагноз: забій поперекового відділу хребта. Також, факт отримання тілесних ушкоджень підтверджується свідком ОСОБА_16 , яка є сусідкою потерпілого та яка зустріла його 23.01.20р. після інциденту із ознаками гострої болі в області попереку та допомогла дістатися дому, показами вчителів класного керівника ОСОБА_17 , вчителя ОСОБА_11 , показами матері потерпілого ОСОБА_3 , самого потерпілого.

Згідно висновку СМЕ №1055 від 30.06.20р. потерпілий отримав ушкодження середнього ступеня тяжкості - перелом тіла 3 поперекового хребця без зміщення. Ушкодження виникло від дії травмуючого предмету в поперекову ділянку тулуба за механізмом удару або стискання.

Крім того, за висновком експерта № 1420 від 16.09.21р., наявні тілесні ушкодження могли утворитися в потерпілого при механізмі, на який вказав потерпілий під час проведення слідчого експерименту. В свою чергу, у власних показах потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що його однокласниця ОСОБА_8 нанесла йому близько 4-х ударів ногою, взутою в чоботи в область попереку, після чого штовхнула в двері, від чого хлопець вдарився спиною (поперековою частиною) об дверну ручку.

Враховуючи викладене, у слідчого немає підстав вважати відсутньою об`єктивну сторону злочину, оскільки факт наявності бійки у класі та факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень, у конкретний час та у конкретному місці та при вказаному ним механізмі, доводяться матеріалами справи.

В постанові про закриття провадження, слідчим зазначено також про відсутність об`єктивної сторони злочину, оскільки: відсутні свідки, які б могли підтвердити слова потерпілого, а також свідки, які б могли вказати, що дійсно після поштовху ОСОБА_7 у ОСОБА_4 виникли тілесні ушкодження, наслідки спричинення тілесних ушкоджень. Такі висновки є повністю безпідставними.

По-перше, наслідки у вигляді травмування (перелому) та факт отримання травми на території школи підтверджені матеріалами справи. По-друге, свідки не можуть підтвердити чи спростувати причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, оскільки це є компетенцією відповідних експертів та предметом експертиз, відповідних слідчих експериментів тощо. В свою чергу, за результатами слідчого експерименту було встановлено відповідність отриманих травм механізму їх отримання, описаному потерпілим. По-третє, рядом свідків у справі було надано показання з приводу наявності бійки у класі та безпосередньої участі в даній бійці кількох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 . Відсутність прямих показів свідків, які б вказали на те, що від падіння на двері або від удару дитина отримала травму, не виключає відсутність ознак кримінального правопорушення у діях тих осіб, які штовхали потерпілого та наносили йому тілесні ушкодження, які потягли за собою отримання травми. Крім того, не було допитано ряд свідків ОСОБА_19 (знайома сім`ї потерпілої), свідки події ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 учні школи.

Таким чином, слідчий має оцінити всі наявні докази та перевірити факти, незважаючи на те, наскільки конкретно і прямо вони доводять вину тієї чи іншої особи та докласти всіх зусиль для покарання винних. Натомість, слідчим проігноровано покази потерпілого, в яких він чітко вказує на особу своїх кривдників, натомість, слідчий надає перевагу виключно показам свідків, які є самими кривдниками та заінтересовані у своєму не викритті, про що може свідчити, зокрема, відмова надавати покази ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , незважаючи на наявність ряду інших доказів їх причетності.

Крім того, стверджуючи про відсутність суб`єктивної сторони злочину, старший слідчий зазначає, що ОСОБА_7 , штовхаючи потерпілого, діяла неумисно. Тим самим, фактично слідчий визнає факт причетності вказаної особи до вчинення злочину. Даний факт спростовує попередні доводи слідчого про недоведеність об`єктивної сторони та самого факту травмування особи внаслідок протиправних дій. Також, слідчий вказує і на присутність при цьому ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які теж брали участь у бійці.

Більше того, стверджуючи про відсутність суб`єктивної сторони злочину у формі умислу, старшим слідчим вказано, що від поштовху ОСОБА_7 потерпілий вдарився об дверну ручку, що стало причиною травм. Тобто, слідчий визнає, що протиправні дії були вчинені саме ОСОБА_7 . Але при цьому, слідчий вказує, що травма настала не від удару, а від наслідку удару падіння на ручку, при цьому малолітня особа не могла передбачити такі наслідки у вигляді перелому, від своїх неправомірних дій. Вказані доводи, потерпіла сторона вважає безпідставними, оскільки імовірно саме внаслідок здійснення умисного поштовху у двері особа вдарилася і отримала травму. Крім того, жодним висновком експерта тощо не підтверджено те, що в силу свого віку неповнолітня ОСОБА_7 не могла передбачити наслідки своїх дій. Адже саме поштовх призвів до травмування потерпілого і якби його не було вчинено тілесні ушкодження також були б відсутніми. Крім того, не виключено, що травма могла виникнути і від ударів чоботом по спині потерпілому, які зі слів останнього, наносила також ОСОБА_26 . Проте, слідчим не перевірено в достатній мірі обидві версії подій на предмет їх взаємозв`язку із наслідками, що настали.

Крім того, зважаючи на матеріали провадження, вбачається, що потерпілий неодноразово був об`єктом для цькування та булінгу, в тому числі, фізичного, з боку конкретно цих однокласників. Тож, доводи про те, що однокласники не передбачали настання тих чи інших наслідків або чогось не розуміли виглядають цинічно та не викликають переконливості.

Таким чином, висновки слідчого є суперечливими та є наслідком неповноти і поверхневості проведених слідчих дій.

На переконання потерпілої сторони, слідчим не забезпечено виконання завдань кримінального провадження, не використано всіх можливих засобів доказування, враховуючи слідуюче.

Так, 27.05.22 року представником потерпілої було скеровано до старшого слідчого чергове клопотання про проведення ряду слідчих дій, а саме: «Здійснити допит осіб, які згідно показів потерпілого причетні до нанесення йому тілесних ушкоджень: Однокласників потерпілого: - ОСОБА_9 ; - ОСОБА_27 ; Здійснити допит осіб, які згідно показів ОСОБА_8 були присутніми при конфлікті, внаслідок якого потерпілому нанесено тілесні ушкодження: Однокласників потерпілого/учнів школи: ОСОБА_28 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_22 ; ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 ; ОСОБА_25 .

Забезпечити проведення додаткового слідчого експерименту, в присутності представника потерпілого, щодо характеру та обстановки нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_29 - за участі самого потерпілого та всіх інших учасників тодішніх подій: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 (з кожним проводити окремо) безпосередньо в приміщенні класної кімнати, де сталася бійка.

Забезпечити проведення повторного огляду класного приміщення школи, де сталася бійка, за участі потерпілого та його представника, з можливістю вносити свої пояснення та зауваження до слідчої дії».

Постановою слідчого від 30.05.22р. клопотання адвоката задоволено частково.

Старшим слідчим задоволено лише п. 3 клопотання потерпілої сторони (допит свідка ОСОБА_19 ), що само по собі не могло б забезпечити повне та всебічне досудове розслідування та встановлення й покарання винних осіб.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 22.06.22р. потерпілою стороною було оскаржено її до слідчого судді. Так, ухвалою від 05.08.22р. вказана постанова слідчого була скасована в частині відмови у задоволенні п.п. 1,2,4,5 клопотання про проведення слідчих дій (копія додається).

Крім того, ухвалою слідчого судді від 05.08.22р. було скасовано постанову слідчого від 28.06.22р. про закриття кримінального провадження (додано) через не вчинення слідчим належного обсягу слідчих дій. Слідчим суддею зазначено в ухвалі: «Щодо посилань слідчого, що допит свідків неможливий через відмову законних представників від допиту, то слідчий суддя відхиляє їх як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на нормах чинного КПК України. Також слідчим не зазначено чому не можливо провести допит свідків у дистанційному режимі (ті, що проживають в іншому регіоні країни), та не аргументовано, виходячи з вимог КПК України, що б перешкоджало у допиті свідка ОСОБА_19 , щодо допиту якої було задоволено клопотання».

Незважаючи на висновки слідчого судді, після скасування постанови про закриття провадження, з серпня 2022 року жодних слідчих дій вчинено не було, з мотивів відмови ОСОБА_13 від допиту та відмови ОСОБА_7 від участі у слідчому експерименті. Решту свідків слідча навіть не намагалася допитати, не встановлювала їх місцезнаходження, не здійснила повторний огляд приміщення класу, не провела слідчий експеримент.

Натомість, з тих самих підстав, які слідчий суддя вже визнавав необґрунтованими, слідча ОСОБА_30 знову закриває провадження.

Так, в оскаржуваній постанові про закриття провадження від 30.12.22 року старший слідчий вказує про неможливість допиту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_31 , ОСОБА_25 не представилось можливим так як їхні батьки надали письмові заяви, в яких вказали, що заперечують проводити допит їх малолітніх дітей.

Чинним КПК України не передбачено право законного представника свідка відмовитися від дачі показів його неповнолітньою дитиною, шляхом подання заяви про заперечення проти допиту та без наявності для цього підстав, прямо передбачених процесуальним законом.

Частина 8 ст. 224 містить загальні підстави для відмови свідка відповідати на питання слідчого: «8. Особа має право не відповідати на запитання з приводу тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) або які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею, близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення, а також щодо службових осіб, які виконують негласні слідчі (розшукові) дії, та осіб, які конфіденційно співпрацюють із органами досудового розслідування».

Особливості допиту неповнолітніх встановлені ст. 226 КПК України: «Допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря. Особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, роз`яснюється обов`язок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання».

Виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що відмова свідка (незалежно від віку) від дачі показання може здійснюватися виключно з передбачених законом підстав. При цьому, законний представник неповнолітнього свідка виконує суто процесуальну функцію при допиті присутність а не відмовляється від власного імені та з особистих підстав від дачі показів своєю дитиною.

Відтак, відмова давати покази в даному випадку не відповідає вимогам КПК України. Така відмова суперечить ст. ст. 224, 226 КПК України, де вказано вичерпний перелік підстав для відмови свідка надавати покази на стадії досудового розслідування, жодна з яких свідками не була повідомлена.

Щодо мотивів допиту вказаних свідків та принципової важливості проведення такого допиту зазначаємо, що вказані свідки були присутні при бійці у класі з показів ОСОБА_7 . Тож, потерпіла сторона не розуміє, яким чином старший слідчий дійшла висновку про недоведеність складу злочину, якщо не допитана половина з можливих свідків подій.

Крім того, в оскаржуваній постанові старшим слідчим вказано про неможливість допиту свідка ОСОБА_21 так як остання вибула зі школи та переїхала на постійне місце проживання до Чернігівської області, а свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_23 , бо вони виїхала за межі України.

Стосовно нібито переїзду свідка ОСОБА_21 до іншої області, то зазначаємо, що по-перше, докази цьому відсутні в матеріалах провадження, по-друге, слідчий не позбавлений права забезпечити допит такої особи в дистанційному режимі, або доручивши проведення вказаних слідчих дій підрозділу органу поліції за місцем фактичного заходження свідка.

Так, згідно ст. 232 КПК України «1. Допит осіб, впізнання осіб чи речей під час досудового розслідування можуть бути проведені у режимі відеоконференції при трансляції з іншого приміщення (дистанційне досудове розслідування) у випадках: 1) неможливості безпосередньої участі певних осіб у досудовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності досудового розслідування; 5) наявності інших підстав, визначених слідчим, прокурором, слідчим суддею достатніми». Поточна стаття також передбачає здійснення допиту особисто слідчим, який веде справу в режимі відеоконференції, із можливим аудію- чи відеозаписом допиту тощо.

Враховуючи воєнний стан в Україні та якщо дійсно зміна місця проживання свідків підтверджена відповідними документами, слідчий не просто має право, а згідно своїх процесуальних обов`язків зобов`язаний здійснити такий допит в дистанційному режимі.

Те саме стосується й свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_23 , які, зі слів слідчого, що наразі нічим не підтверджується, перебувають за кордоном. Статтею 135 КПК України законодавчо встановлений відповідний порядок вручення повісток особам, які перебувають за кордоном. (п.7. Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва»).

Також, слідчим не встановлено, чи повернулися вказані особи до міста на теперішній час.

На переконання потерпілої сторони, допит вказаних свідків сприятиме належному і повному проведенню досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст. 95 КПК України «Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження». Згідно ч.5 ст. 95 КПК України «Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом». «Слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії. Слідчий, прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою». (ст. 133 КПК України). Проте, слідчий не вважає за необхідне допитувати всіх свідків подій, які б могли забезпечити ефективність досудового розслідування.

Більше того, старшим слідчим також не забезпечено проведення належного слідчого експерименту та повторного огляду місця події, про який просила потерпіла сторона у клопотанні від 27.05.22 року та постанова про відмову у задоволенні якого судом скасована.

Слідчим проведено слідчий експеримент без участі всіх фігурантів бійки та поза межами місця бійки (класна кімната), що також заважає повноті досудового розслідування. Неодноразово у поданих клопотаннях потерпіла сторона просила провести слідчий експеримент за участі всіх учасників бійки, витребувати документи, здійснювати допит свідків у присутності потерпілої сторони, щоб мати змогу задавати питання. Однак, вказані заходи слідчим вчинені не були. Слідча посилається на неможливість проведення слідчого експерименту, оскільки основні фігуранти події: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не надали жодних показів, а ОСОБА_8 відмовилася від слідчого експерименту. Такі висновки слідчої не узгоджуються з нормами ст. 240 КПК України:

«1. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

2. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

3. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник».

Тобто, слідчий експеримент не обов`язково має проводитися за наслідком допиту свідка, а є самостійною слідчою дією та не залежить від наявності або відсутності протоколу допиту. Крім того, обов`язок забезпечення проведення слідчих дій покладено саме на слідчого, але не зрозуміло, які процесуальні заходи вчинила остання з метою забезпечення проведення слідчого експерименту з учасниками.

Крім того, потерпіла сторона у письмовому клопотанні (у справі) просила : Витребувати у керівництва КНВК «Загальноосвітня Вальдорфська школа 1-3 ступенів-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) Криворізької міської ради Дніпропетровської області» наступні документи: про притягнення до відповідальності осіб з викладацького складу школи, у зв`язку із подіями які мали місце 23.01.20р. щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (зокрема, наказів та розпоряджень про притягнення до відповідальності, актів розслідування, попереджень, висновків та доповідних записок, пояснень, довідок тощо); документи на підтвердження розслідування проявів булінгу у школі відносно ОСОБА_4 (висновки спеціалістів, психологів, акти розслідування, пояснювальні та доповідні записки тощо). Витребувати від Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради висновки спеціалістів та заключення соціально-психологічної служби щодо наявності у шкільному колективі проявів булінгу, висновки соціометричного дослідження міжособистісних стосунків у дитячому колективі КНВК «Загальноосвітня Вальдорфська школа 1-3 ступенів-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) Криворізької міської ради Дніпропетровської області» щодо існування конфлікту у колективі між учнями, який призвів до ізоляції ОСОБА_4 .

Крім того, слідчим було проведено огляд класного приміщення, де сталася бійка, однак без участі потерпілої сторони, внаслідок чого після ознайомлення з матеріалами справи стало відомо, що ручка у класній кімнаті, на яку штовхнули потерпілого була змінена, що впливає на подальше розкриття злочину та є підставою для притягнення до відповідальності керівника учбового закладу. Тож, незрозуміло, що саме перешкоджає слідчій повторно оглянути приміщення класу, де сталася бійка за участі представника потерпілої сторони та самого потерпілого.

Також, слідчим не було виконано вказівки процесуального керівник від 17.08.21р. №45/8-2-1917, в яких доручено активувати досудове розслідування, задовольнити клопотання потерпілої сторони про проведення слідчих дій, вивчити причини та наслідки конфліктних ситуацій за участю потерпілого, що відбулися в школі зібрати матеріали, що характеризують потерпілого та інших учасників конфлікту, вчинити інші необхідні дії. Однак, вказані вимоги слідчим також не виконані.

Більше того, 28.06.22 року старшим слідчим вже було винесено постанову про закриття провадження. Ухвалою слідчого судді від 05.08.22 року дану постанову скасовано. Тобто, з моменту постановлення ухвали слідчим здійснено спробу допиту одного свідка і знову закрито справу, проігноровано висновки слідчого судді та не вчинено з тих пір жодних слідчих дій, навіть за клопотанням представника потерпілого. Така поведінка слідчого явно спричиняє порушення законних прав неповнолітнього потерпілого та нівелює всі принципи і завдання кримінального провадження.

Потерпіла сторона вважає, що постанова слідчого не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки вказані мотиви для закриття провадження носять суперечливий характер, а доводи викладені однобічно, залишаючи поза увагою інші. Слідчим одночасно вказано про відсутність об`єктивної сторони злочину і в той же час зазначено про те, що злочин вчинено не умисно. Слідчим вказано на відсутність свідків події завдання тілесних ушкоджень і в той же час вказано, що не може здійснити їх допит. Крім того, постанова не містить посилання на норму КПК, у відповідності до якої прийнято рішення про закриття провадження. По суті, зміст постанови складається з переписаних показів потерпілого та свідків та невеликої частини висновків самого слідчого, які суперечать матеріалам справи та є необґрунтованими по своїй суті.

Постанова про закриття кримінального провадження, яка оскаржується, зумовлена недбалим виконанням процесуальних обов`язків слідчим, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення. Провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних і перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Таким вимогам оскаржувана постанова слідчого не відповідає.

Представник потерпілої сторони отримав оскаржувану постанову нарочно в приміщенні органу поліції 22.06.2023 р. (копія розписки додається), на підставі власного клопотання від 05.06.23р. (додано), тому строк на оскарження постанови не пропущений.

В судове засідання скаржниця надала заяву про розгляд скарги за її відсутності, наполягала на задоволенні скарги.

До суду не надано витребуваних матеріалів кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України. Пояснень чи заяв від слідчого і прокурора не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбаченихстаттею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В частині 3 ст. 93 КПК України передбачено, що ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченомустаттею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий є процесуально незалежним і відповідно ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування , після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленному КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно з ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого має бути вмотивована, однак ці вимоги процесуального закону при закриття провадження дотримані не були, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження не надано оцінку всім обставинам, здобутим під час досудового розслідування, не проведено всіх слідчих дій.

Так, частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування тощо.

Слідчий суддя дослідивши матеріали скарги, вважає, що вказані вимоги закону слідчим не були дотримані, а обставини, на які посилається скаржник мають значення для справи. Висновки слідчого слідчий суддя вважає передчасними, оскільки слідчим не здійснено достатнього та вичерпного обсягу слідчих дій щодо збирання доказів, а саме не допитано всіх свідків події, не надано їм належну юридичну оцінку, не проведено слідчого експерименту, а відтак, не спростовано доводів заявника. Щодо посилань слідчого, що допит свідків неможливий через відмову законних представників від допиту, то слідчий суддя відхиляє їх як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на нормах чинного КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення скарги, більше того, ні ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ні Криворізькою східною окружною прокуратурою не надано суду витребуваних матеріалів кримінального провадження та немає можливості перевірити та дослідити обставини досудового розслідування у кримінальному провадженні, скаржниця посилається на те, що необхідних слідчих дій не проводилося та не встановлені всі обставини справи.

Керуючись статтями 303, 306, 307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5 на постанову слідчого ВП № 1 КРУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України від 30.12.2022 року - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Відділення поліції № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України від 30.12.2022 року та продовжити досудове розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1