Справа № 156/444/23
Номер провадження: 1-кп/156/34/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 р.смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000078 від 26.03.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Іванівка Іваничівського району Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, отримує пенсію, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей чи інших близьких осіб, раніше судимий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 24 березня 2023 року, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в с. Мишів Володимирського району, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення до володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи при цьому суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі володільця та без його на те дозволу, шляхом збиття за допомогою сокири, яку мав з собою, навісного замка хвіртки зайшов на огороджену територію господарства АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після цього, в дворі даного господарства також шляхом збиття навісного замка сокирою відчинив двері у підсобне приміщення і проникнувши у середину порушив обстановку речей вишукуючи продукти харчування, чим порушив право на недоторканість іншого володіння ОСОБА_5 , гарантоване ст. 30 Конституції України, згідно якої «Проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку можливе виключно на підставі мотивованого рішення суду». Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні наміри 24 березня 2023 року, близько 16 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в с. Мишів Володимирського району, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення до володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи при цьому суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі володільця та без його на те дозволу, шляхом вільного доступу проник на територію господарства АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після цього, в дворі даного господарства сокирою розбив скло пластикового склопакету приміщення літньої кухні, проник всередину де порушив обстановку вишукуючи продукти харчування, після цього шляхом збиття сокирою навісного замка відчинив двері у підсобне приміщення і проникнувши у середину порушив обстановку речей вишукуючи продукти харчування, після цього шляхом збиття навісного замка сокирою відчинив двері у приміщення льоху і проникнувши у середину порушив обстановку, чим порушив право на недоторканість іншого володіння ОСОБА_4 , гарантоване ст. 30 Конституції України, згідно якої «Проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку можливе виключно на підставі мотивованого рішення суду».

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачеий ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні правопорушень (проступків), в яких він обвинувачується визнав. Водночас, обвинувачений зазначив, що в обвинувальному акті всі обставини відповідають дійсності та викладено правильно, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, зокрема фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось. Давши показання, обвинувачений ОСОБА_8 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх. При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник просили суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень (проступків)за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, запевняє не допускати протиправної поведінки в майбутньому.

Потерпілі ОСОБА_4 , та представник потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , просили призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Враховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх присутніх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованих йому злочинів. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчинених ним діянь, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого й присутніх учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 за висунутим обвинуваченням доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не є працевлаштованим, отримує пенсію, не є одруженим, на утриманні не має близьких осіб, які за віком чи станом здоров`я потребують постійного догляду, посередньо характеризується територіальною громадою за місцем проживання.

ОСОБА_8 з його слів у судовому засіданні - є фізично здоровою особою, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікаря- психіатра за зареєстрованим місцем проживання, але перебуває на обліку у лікаря нарколога (з приводу зловживання алкоголем). Проте варто відзначити, що в судовому засіданні ОСОБА_8 надавав досить повні та узгоджені показання щодо обставин скоєння ним протиправних діянь. В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення судів щодо можливого обмеження дієздатності вказаної особи чи визнання вказаної особи недієздатною.

Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть котрої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. На цьому ж наголосив і Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19).

У постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 213/1425/17 (провадження № 51-7003кмо18), від 28.05.2020 у справі № 686/25855/18 (провадження № 51 - 365км20) висловлені правові позиції, згідно з якими під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які, хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Самі собою певний медичний діагноз і перебування особи на лікуванні через вживання наркотичних засобів, психостимуляторів, алкоголю за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки не є такими обставинами, що ускладнюють повноцінну участь особи в судовому засіданні й здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення. При здійсненні судового провадження це питання необхідно вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. Перебування особи на спеціальному обліку не означає, що вона не може самостійно реалізувати своє право на захист.

За таких обставин суд не вбачає обставин, котрі б дозволяли стверджувати про неосудність ОСОБА_8 , обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за скоєні кримінальні правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд в розглядуваному випадку вважає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним розкриттю правопорушень.

Обставин, які б обтяжували покарання згідно зі ст. 67 КК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті наведено не було.

У постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 679/783/17 (провадження № 51-8609км18) висловлена правова позиція, згідно з якою: «Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме. За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого…». Визнання судом обставини, яка не була зазначена прокурором в обвинувальному акті, такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду від 03.10.2002 у справі «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на наявність кількох обставин, котрі пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_8 є особою похилого віку, скоїв злочини через нестачу коштів на проживання, діяння обвинуваченого не завдали значної шкоди потерпілим, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.162 КК України, покарання у виді штрафу у межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Також суд скасовує арешт, накладений на речові докази ухвалами слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 28.03.2023.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за залучення експертів, в порядку ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись 1 ст. 162 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 1132,68 гривні та за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 943,90 гривні.

Подальшу долю речових доказів у кримінальному провадженні після набрання цим вироком законної сили вирішити таким чином:

-куртку кольору "хакі дубок" повернути володільцеві майна ОСОБА_8 ;

-платикову пляшку з-під пива "Київське"; платикову пляшку з-під пива "Київське"; картонну коробку з сірниками; картонну коробку з сірниками; навісний замок - знищити;

-сліди пальців рук, які було вилучено під час огляду місця події та

дактилокартку на ім`я ОСОБА_8 - залишити на зберігання у ВП №1 м. Нововолинськ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області.

Скасувати арешт, накладений на зазначені речові докази ухвалами слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 28.03.2023.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1