У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.03.2019 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, відбуває покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія №83»

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та звільнити його умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги його стан здоров`я. Вказав, що суд послався на те, що він не працював. Пояснив, що у період з 2019-2022 роки його неодноразово етапували до інших установ виконання покарань, які мали заклади охорони здоров`я, а саме: ДУ «Стрижанська ВК (№81)», ДУ «Дар`ївська ВК (№10)», тому він фізично не мав можливості працевлаштуватися, оскільки мав проблеми зі здоров`ям.

Вказав, що після покращення стану здоров`я він працевлаштувався, мав заохочення у виді подяки та за весь строк відбування покарання, не мав жодного дисциплінарного стягнення. Запевняє, що він став на шлях виправлення та своєю поведінкою довів це.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Суд першої інстанції врахував, що з початку відбуття строку покарання до 06.07.2022 засуджений демонстрував негативну динаміку у відношенні до праці як такий, що не бажав працювати, не залучався до робіт з благоустрою, не убачивши у них необхідності, не брав участі у виховних заходах, які проводились в установі, не мав заохочень. Тільки починаючи з 2022 року до засудженого ОСОБА_6 було застосовано три заохочення у виді подяки, він став залучатися до робіт з благоустрою, адміністрацією колонії характеризується позитивно, тобто фактично протягом останнього року відбування покарання, який передував зверненню до суду про застосуванню пільги по умовно-достроковому звільненні. Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, не можуть свідчити про виправлення засудженого, оскільки позитивні зміни у поведінці та відношенні до праці повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, бажання брати участь під час розгляду апеляційного розгляду не висловив.

Захисник ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак до апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

У відповідності до ч. 2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідні роз`яснення містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

З цими висновками суд не погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 березня 2019 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.12.2015 по 24.11.2016 та з 04.03.2019 по 18.06.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання: 04 березня 2019 року. Кінець строку: 02 січня 2024 року.

З досліджених матеріалів вбачається, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.12.2015.

Під час тримання у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та відбування покарання у ДУ «Арбузинська виправна колонія №83», ДУ «Стрижавська виправна колонія №81», ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», за весь період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав.

З 07.07.2021 відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія №83». За весь час відбування покарання має три заохочення у виді подяки: 06.07.2022, 05.10.2022 та 05.01.2023.

На момент розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув більше 2/3 призначеного йому покарання за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з характеристики від 07.02.2023, наданої адміністрацією ДУ «Арбузинська виправна колонія №83», засуджений характеризується як такий, що згідно ч. 1 ст. 118 КВК України не працевлаштований. Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України залучається без оплати праці до робіт з благоустрою з квітня 2022 року по лютий 2023 року. Під час робіт ставиться з розумною ініціативою, а саме приймає активну участь в ремонтних роботах на відділенні соціально-психологічної служби щодо покращення житлово-побутових умов та прилеглої території та залучається до двогодинних безоплатних робіт, вказаних адміністрацією установи на виробництві та на території житлової зони. Був тричі заохочений правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

З благоустрою установи за цей період відпрацював 146 годин. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

Суд першої інстанції хоча і послався на ці дані про особу засудженого ОСОБА_6 , однак належним чином не врахував при прийнятті рішення.

Суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що з початку відбуття строку покарання до 06.07.2022 засуджений демонстрував негативну динаміку у відношенні до праці як такий, що не бажав працювати, не залучався до робіт з благоустрою, оскільки як вбачається з характеристики, засудженого ОСОБА_6 , у зв`язку із поганим станом здоров`я у період з 2019-2022 роки, його неодноразово етапували до інших установ виконання покарань, які мали заклади охорони здоров`я, а саме: ДУ «Стрижанська ВК (№81)», ДУ «Дар`ївська ВК (№10)», тому є слушними доводи апелянта про те, що він через тяжкі хвороби не мав можливості працевлаштуватися.

Разом з тим, після проходження лікування, починаючи з 2022 року до засудженого ОСОБА_6 було застосовано три заохочення у виді подяки, він став залучатися до робіт з благоустрою, адміністрацією колонії характеризується позитивно.

Також апеляційний суд враховує, що протягом всього періоду відбування покарання засуджений не мав жодної догани.

На думку суду, суд першої інстанції, належним чином не врахувавши наведені дані про особу засудженого, дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

На переконання апеляційного суду, наявність у засудженого ОСОБА_6 трьох заохочень та відсутність за весь період відбування покарання жодних стягнень, його позитивні характеристики, те, що він незважаючи на стан здоров`я без оплати праці залучався до робіт з благоустрою установи та відпрацював 146 годин, за що і був заохочений правами начальника установи, можуть бути достатньою підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Тому є безпідставними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання, оскільки є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 424, 532, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Засудженого ОСОБА_6 звільнити умовно-достроково від відбування покарання за вироком Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.03.2019 у виді позбавлення волі на строк 07 місяців 10 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3