Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

володільця майна ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2023 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2023 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 .

Накладено арешт на каміння, ззовні схоже на каміння бурштину, та чотири станки для обробки каміння «сирець бурштин», які було виявлено та вилучено 12 квітня 2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

Мотивував своє рішення слідчий суддя тим, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а тому з метою збереження речових доказів слід накласти на нього арешт.

В апеляційній скарзі володілець майна ОСОБА_4 просить вказану ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що відсутні докази наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України, а у нього навіть не відбирались пояснення стосовно походження вилученого каміння бурштину. Вказав, що розгляд зазначеного клопотання було проведено без його повідомлення та за його відсутності, що призвело до неповноти судового розгляду, оскільки не було досліджено матеріалів, що мають значення.

Апелянт зазначив, що законність придбання та переробки бурштину підтверджується рядом документів, долучених ним до апеляційної скарги, а накладений арешт обмежує право власності ТзОВ «АМБЕР ВІТА», яке позбавлене можливості здійснювати діяльність, пов`язану з цим майном.

При цьому, ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копію зазначеної ухвали було отримано його представником лише 20.04.2023.

Заслухавши суддю-доповідача, володільця майна ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо клопотання володільця майна про поновлення строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів вважає його обґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 не повідомлявся про розгляд клопотання про арешт майна та не був присутній при його розгляді, а копію зазначеної ухвали було отримано його представником 20.04.2023. Вказане дає підстави для висновку, що володільцем майна було пропущено строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а тому його необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділенням ВП №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України.

12 квітня 2023 року, в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 березня 2023 року, за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено каміння ззовні схоже на каміння бурштину, без відповідних документів, та 4 станки для обробки каміння «сирець бурштин».

За визначенням ч. 1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, частина 1 ст.98 КПК визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого СВ ВП №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 від 12 квітня 2023 року каміння ззовні схоже на каміння бурштину та 4 станки для обробки каміння «сирець бурштин» визнано речовими доказами та прилучено до матеріалів зазначеного кримінального провадження.

Водночас, вказана постанова не містить жодного обґрунтування, яким саме критеріям, передбаченим ст.98 КПК, відповідає майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 . При цьому, у клопотанні слідчого лише формально зазначено, що необхідність в арешті вказаного тимчасово вилученого майна полягає у забезпеченні збереження його як речового доказу, однак докази на підтвердження цієї обставини відсутні.

Також у клопотанні слідчого не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК, що є однією з обов`язкових умов накладення арешту на майно. Не було встановлено даної обставини і слідчим суддею при розгляді клопотання.

Окрім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_4 , долучених до клопотання про арешт майна, при проведенні обшуку за місцем свого проживання він зазначав, що є засновником та директором ТОВ «Амбер Віта», виготовляє із бурштину-сирцю різні вироби, а вказане каміння бурштину було ним придбане у 2019 році у відповідних підприємств.

На підтвердження цих обставин, ОСОБА_4 долучив до апеляційної скарги Рішення №1 засновника ТзОВ «Амбер Віта» від 22.12.2020, статут ТзОВ «Амбер Віта», договір купівлі-продажу 15/01/21 від 15.01.2021 щодо придбання у ТзОВ «Український бурштиновий дім» 15 кілограмів бурштину виробного, а також договір №040123-1 від 04.01.2023 про виготовлення продукції з давальницької сировини, згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_8 доручив ТзОВ «Амбер Віта» здійснити полірування необробленого або напівобробленого бурштину з наданої замовником давальницької сировини у кількості 10 кг.

Однак, слідчий суддя, не виконавши вимог ч.1 ст.172 КПК щодо повідомлення володільця майна ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду клопотання, позбавив його можливості надати вищевказані докази щодо законності походження вилученого у нього майна, та належним чином реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд та судовий захист.

Разом з цим апеляційний суд зауважує, що слідчим суддею було залишено без належної оцінки ухвалу від 14.03.2023, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділенням ВП №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погоджену прокурором ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0000039 про надання дозволу на проведення обшуку будинку та прибудинкових приміщень за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 .. Як убачається зі змісту цієї ухвали, підставою для надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 став рапорт старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції цього ж підрозділу поліції ОСОБА_10 про наявність інформації щодо зберігання ОСОБА_4 за місцем проживання викрадених у ОСОБА_11 перфоратора, електродриля, електрошуруповерта та фотоапарата. Однак у попередньому абзаці цієї ухвали вказано про крадіжку електроінструменту та ноутбуку. Ці суперечності слідчим суддею залишені без уваги.

Всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.235 КПК, ця ухвала не містить відомостей про строк її дії. Обшук житла і володіння особи проведено 12.04.2023, тобто перед закінченням передбаченого КПК строку проведення вказаної слідчої дії. Проте ухвалюючи рішення про арешт майна, слідчий суддя також вказаним обставинам жодної оцінки не дав.

Згідно прецедентної практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» зазначав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Проте, з матеріалів клопотання не вбачається беззаперечних доказів, які б підтвердили необхідність накласти арешт на вилучене майно.

Так, ч.1 ст.173 КПК встановлює, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, п.5 ч.2 ст.173 КПК визначає, що слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт майна, серед іншого, повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Судом також нагадано, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд виходив із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, постановивши нову ухвалою про відмову у клопотанні слідчого про арешт зазначеного майна.

Керуючись ст.ст.115-117, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2023 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000146, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна.

Ця ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3