Справа № 344/6602/23
Провадження № 1-кс/344/2630/23
У Х В А Л А

25 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

в заяві вказано, що у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000008 від 22.01.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України. Під час обшуку було вилучено автомобіль марки «Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду за клопотання слідчого було накладено арешт на вказаний автомобіль. 08.07.2020 вказаний автомобіль було повернуто ОСОБА_3 , однак встановлено обмеження щодо його відчуження. 31.08.2022 дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 ПК України. На підставі викладеного адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого судді про накладення арешту на вказаний транспортний засіб із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій вказав, що розгляд клопотання проводити без його участі.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міськрайонного суду в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000008 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, було накладено арешт на автомобіль марки «Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_3 .

Відповідно до зазначеного адвокатом в клопотанні 08.07.2020 року автомобіль марки «Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , було повернуто ОСОБА_3 однак встановлення обмеження щодо його відчуження.

Згідно повідомлення № 08-112 ВИХ-23 від 13.03.2023 першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , кримінальне провадження № 0000008 від 22.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, 31.08.2022 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Під час досудового розслідування зазначеного провадження ОСОБА_3 повідомлення про підозру не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В ст.174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже арешт може бути скасовано у випадку, якщо відповідна особа доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В п.3 ст.26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому арешт речового доказу здійснюється саме з метою забезпечення збереження речового доказу у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Отже підставою скасування арешту майна є: винесення прокурором постанови про закриття кримінального провадження або ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу заявник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1