КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвів режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.07.2023 задоволено клопотання старшого детектива першого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та продовжено ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 42 дні, тобто до 15.08.2023, із визначенням застави у розмірі 69 784 000 гривень, та покладанням обов`язків, передбачених ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.06.2023, у справі № 761/18066/23.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій _____________________________________________________________________________________

Справа № 761/23469/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4486/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушення вимог кримінального процесуального законодавства та порушення права на захист.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

На переконання захисника, у інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушення відсутня подія злочину.

Обставини викладені стороною обвинувачення не містять складу кримінального правопорушення, зокрема у доданих до клопотання детектива матеріалах відсутні докази існування об`єктивної і суб`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Детективом невірно оцінено правові підстави виникнення правовідносин між АТ «Сумигаз» та ТОВ «Оператор ГТС України», а також правовідносини між АТ «Сумигаз» та ТОВ «ЙЕ Енергія».

Висновки про розмір, нібито спричиненої ОСОБА_7 , як керівником АТ «Сумигаз», шкоди (збитків) є необґрунтованими і суперечливими, оскільки суми, на які посилається детектив, не є безповоротно втраченими і не відповідають критерію безнадійної заборгованості.

Апелянт звертав увагу на те, що АТ «Сумигаз» об`єктивно у розподільних мережах міг би втратити газ, який належав постачальникам природного газу, однак не ТОВ «Оператор ГТС України».

За викладених у повідомленні про підозру від 23.05.2023 обставинах, АТ «Сумигаз» не заволодівало і фізично не могло заволодіти чужим природним газом, оскільки номінації АТ «Сумигаз» у 2021 році не подавалися, ТОВ «Оператор ГТС України» не підтверджувалися, договірні потужності сторонами не узгоджувалися. При цьому АТ «Сумигаз» на точках входу газ для транспортування не приймало.

Таким чином, надлишкові обсяги газу (для балансування), понад обсяги підтверджених оператором ГТС номінацій, постачальникам закачувалися у розподільні газопроводи, всупереч вимог Кодексу ГТС, поза умовами укладеного договору.

Крім того, ТОВ «Оператор ГТС України», АТ «Укртрансгаз» жодними належними доказами не підтверджує реальність вчинення балансуючих дій, а рахунки на оплату та акти є односторонніми, з яких неможливо встановити зміст та обсяг господарської операції. АТ «Сумигаз» не погоджується з грошовими вимогами ТОВ «Оператор ГТС України» та до вирішення спорів в судовому порядку по суті не визнає вказану заборгованість. Вищевказана правова позиція АТ «Сумигаз» була підтримана Верховним Судом у багатьох судових справах.

Також апелянт зазначав, що АТ «Сумигаз» займається як тарифною, так і не тарифною діяльністю. Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», інших підзаконних нормативно-правових актів, підприємство, як і інші підприємства, які забезпечують постачання природного газу і його розподіл здійснюють таку діяльність в межах структури тарифу. Тарифи для АТ «Сумигаз» встановлюються НКРЕКП та мають враховувати всі витрати підприємства пов`язані із розподілом природного газу. Однак, впродовж останніх років тарифи, які встановлювались НКРЕКП для товариства, є значно нижчими від економічно-обґрунтованих, що спричиняє збитковість підприємства.

У 2021 році всі тарифні кошти, що зібрано АТ «Сумигаз» в межах тарифу, підприємство спрямовувало виключно на статті тарифу, які затверджені регулятором, у тому числі і на розрахунки з ОГТСУ як плату за небаланси.

Посилання органу досудового розслідування на те, що АТ «Сумигаз» не в повному обсязі сплатило кошти для придбання газу на нормативні та виробничо-технологічні втрати/витрати природного газу та власні потреби, і нібито використало тарифні кошти не за призначенням, є помилковим, оскільки, з урахуванням постанов НКРЕКП № 2779 від 30.12.2020 та № 21945 від 27.11.2020, рівень покриття виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу на 2021 рік в тарифі підприємства становить близько 30 відсотків, оскільки ціна газу для ВТВ в затвердженому НКРЕКП тарифі складає 5,84 грн. без ПДВ за 1 куб., а середня ціна по 2021 року у того ж таки ТОВ «Оператор ГТС України» становить 21,57 гри. за 1 куб.

Апелянт зазначав, що в 2021 році за газ отриманий на нормативні та виробничо-технологічні втрати/витрати природного газу та власні потреби АТ «Сумигаз» всього сплачено 166 813,59 тис. грн. з ПДВ. При цьому, заборгованість споживачів за послуги розподілу природного газу перед АТ «Сумигаз» станом на 31.12.2021 становить 117 608,20 тис. грн. з ПДВ.

Із урахування наявної заборгованості населення перед АТ «Сумигаз», сума затверджена у тарифі НКРЕКП цілком відповідає сплаченій сумі за ВТВ, а саме 284 412,79 грн., які і передбачені в тарифі.

Крім того, сума заборгованості населення перед АТ «Сумигаз» цілком еквівалентна з розміром шкоди, яка вказана у висновку експерта, а саме 113 843 246,06 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування не спростовано факт того, що заборгованість АТ «Сумигаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» виникла по причині заниженого тарифу та в розмірі заборгованості населення перед АТ «Сумигаз», а не по його вині.

Апелянт вказував на те, що питання погашення заборгованості газорозподільчих компаній перед ТОВ «Оператор ГТС України» у зв`язку економічно-заниженими тарифами на розподіл природного газу є предметом домовленостей України з МВФ.

АТ «Сумигаз» неодноразово впродовж 2017-2022 років зверталося із відповідними письмовими зверненнями до НКРЕКП щодо перегляду тарифу і включення в повному обсязі витрат в тарифі на покриття виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу, а також неодноразово зверталося із позовними заявами до НКРЕКП щодо визнання бездіяльності по перегляду тарифу на розподіл природного газу для АТ «Сумигаз» у бік економічно обґрунтованого. Під час розгляду зазначених справ вимоги АТ «Сумигаз» визнавались обґрунтованими.

10.11.2022 відбулося засідання НКРЕКП, за результатами якого прийнято рішення про включення АТ «Сумигаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та прийнято відповідну постанову від 16.11.2022 № 1468.

Відносини між ТОВ «Оператор ГТС України» і АТ «Сумигаз» носять цивільно-правовий (господарський) характер, на підставі відповідного договору, а тому, на думку захисника, всі питання мають вирішуватись у судовому порядку.

Факт наявності заборгованості АТ «Сумигаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» не може бути підставою для кримінального розслідування, оскільки законодавством визначений порядок її врегулювання.

Крім того, апелянт звертав увагу на те, що, як вбачається зі змісту повідомлення про підозру від 23.05.2023, грошові кошти, перераховані АТ «Сумигаз» на користь ТОВ «ЙЕ Енергія» набуті облгазами в результаті їх законної господарської діяльності (тариф/ не тариф).

АТ «Сумигаз» від ТОВ «Оператор ГТС України» грошових коштів ніколи не отримувало.

Кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України, яке інкриміноване ОСОБА_7 , ніяким чином не пов`язане із викладеними у повідомленні про підозру обставинами перерахування грошових коштів АТ «Сумигаз», як передоплату за природний газ постачальнику ТОВ «ЙЕ Енергія».

Органом досудового розслідування не наведено доказів заволодіння АТ «Сумигаз» природнім газом, який нібито втрачено ТОВ «Оператор ГТС України», та подальше його відчуження за грошові кошти.

Таким чином, такі грошові кошти не були предметом іншого (предикатного) злочину й відповідно їх перерахування на користь ТОВ «ЙЕ Енергія» не може вважатись легалізацією (відмиванням) майна, одержаного злочинним шляхом.

Захисник вважав, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовано лише тяжкістю показання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Також апелянт звертав увагу на те, що 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який триває і досі, а тому, враховуючи запроваджені заходи безпеки, будь-яке намагання сховатися або втекти за кордом є мінімальними.

Детективом не враховано можливість покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків, які повністю нівелюють існування даного ризику.

Твердження про наявність ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні є лише припущенням детектива, оскільки факт обізнаності підозрюваного про анкетні дані певних осіб не може підтверджувати те, що він на них буде впливати.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовано лише можливістю ОСОБА_7 вчинити інший корисливий злочин, що на думку захисника, є безпідставним.

Крім того, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовано аналогічно до попереднього ризику.

Захисник звертав увагу на те, що у клопотанні детектива від 23.05.2023 ставилося питання про наявність ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, однак у клопотанні детектива від 03.07.2023 такий ризик не заявлено.

Органом досудового розслідування не надано жодних доказів на підтвердження матеріального стану підозрюваного, які б давали підстави для визначення застави у розмірі 69 784 000 гривень.

Як убачається із довідки про доходи ОСОБА_7 , останній за 2023 рік отримав дохід у розмірі 3 255 719,69 гривень, що свідчить про необхідність визначення застави саме у таких межах.

ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання, займає керівну посаду та здійснює в умовах повномасштабної війни керівництво об`єктом критичної інфраструктури, приймає участь в роботі комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, активно займається благодійництвом, підтримує Збройні сили України та волонтерів, позитивно характеризується за місцем роботи, має численні подяки та відзнаки, приймає активну участь у суспільному житті, а також має суттєві та хронічні проблеми зі здоров`ям.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000075 від 25.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 255 КК України, та за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України

23.05.2023 о 15 год. 57 хв. ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого організованою групою, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України; у легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, тобто у здійсненні фінансових операцій з майном, щодо якого фактичні обставини справи свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненого організованою групою в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.06.2023 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 51 день, а саме до 21.07.2023, із визначенням застави у межах 26 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 69 784 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_11 , у разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду із встановленою періодичністю; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 від 29.06.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000075 від 25.10.2022 до трьох місяців, тобто до 15.08.2023.

04.07.2023 старший детектив першого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 03.07.2023, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просив продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.08.2023, із визначенням застави в сумі 69 784 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.07.2023 задоволено клопотання детектива та продовжено ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 42 дні, тобто до 15.08.2023, із визначенням розміру застави у розмірі 69 784 000 гривень, та покладанням обов`язків, передбачених ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.06.2023, у справі № 761/18066/23.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Разом з тим, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про маловірогідність продовження існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з огляду на процесуальну поведінку підозрюваного та його особу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без вчинення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного, беручи до уваги його процесуальну поведінку, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про задоволення вимог клопотання слідчого та можливість визначення підозрюваному застави у розмірі 69 784 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при її постановленні.

Посилання захисника на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи про відсутність події злочину та складу інкримінованих кримінальних правопорушень, невірну оцінку правових підстав виникнення правовідносин між АТ «Сумигаз» та ТОВ «Оператор ГТС України», а також правовідносин між АТ «Сумигаз» та ТОВ «ЙЕ Енергія», які на переконання захисника, носять цивільно-правовий (господарський) характер, суперечливість визначеного розміру шкоди (збитків), а також про те, що заборгованість АТ «Сумигаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» виникла по причині заниженого тарифу та в розмірі заборгованості населення перед АТ «Сумигаз», а не по його вині, відсутність доказів заволодіння АТ «Сумигаз» природнім газом, який нібито втрачено ТОВ «Оператор ГТС України», на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, конкретні обставини інкримінованих йому злочинів та рівень їх суспільної небезпеки, колегія суддів приходить до висновку про доведеність детективом у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому доводи апелянта про те, що з 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, що, на думку захисника, мінімізує можливість сховатися або втекти за кордом, не спростовують висновок слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищенаведені обставини не свідчать про відсутність у ОСОБА_7 можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території України, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинених злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Матеріали судового провадження також містять докази про продовження існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, який поряд із раніше зазначеними ризиками теж залишається існувати та вірогідність настання якого є досить високою.

Наведені захисником відомості про особу підозрюваного, зокрема те, що він є громадянином України, має постійне місце проживання, приймає участь в роботі комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, активно займається благодійництвом, підтримує Збройні сили України та волонтерів, позитивно характеризується за місцем роботи, має численні подяки та відзнаки, приймає активну участь у суспільному житті, не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має суттєві та хронічні проблеми зі здоров`ям, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження неможливості утримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із наявними у нього захворюваннями.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Твердження захисника про неможливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про недоведеність продовження існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання апелянта на недоведеність необхідності визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 69 784 000 гривень, є безпідставними, оскільки питання співмірності визначеного підозрюваному розміру застави із обставинами кримінального провадження, обсягу повідомленої підозри, майнового та сімейного стану підозрюваного, наявних ризиків були предметом розгляду слідчим суддею на стадії застосування щодо нього запобіжного заходу.

Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, визначена слідчим суддею застава у розмірі 69 784 000 гривень є такою, що достатньою мірою гарантує виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та спонукає до їх виконання належним чином.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не скасовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3