Справа № 369/2786/21
Провадження №1-кп/369/683/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_9 ,

законних представників

особи, щодо якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника особи, щодо якої

вирішується питання про

застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000062 від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Перевіз Васильківського району Київської області, українки, громадянки України, яка має вищу освіту, працює на посаді промоутера ТОВ «УРКОМ», розлученої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2020 року застосовано примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000114,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

У вказаному клопотанні зазначено, що ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння за наступних обставин.

09 лютого 2021 року ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, діючи повторно, перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе, діючи таємно, використовуючи дублікат ключа, незаконно проникла до вищевказаної квартири, де із дитячої книги «Азбука», яка знаходилася на поличці у дитячій кімнаті, викрала грошові кошти у сумі 750 доларів США, що згідно із курсом Національного Банку України станом на 09 лютого 2021 року становить 20748, 82 грн, які належать ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_9 ставиться у вину таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненому не визнала та заперечила свою причетність до події від 09 лютого 2021 року, що їй ставлять у вину, просила в задоволенні клопотання прокурора відмовити повністю. При цьому, пояснила суду, що під час проведення слідчого експерименту вона перебувала на роботі про що було долучено її захисником роздруківку з програми обліку відвідувань на роботі від 17 лютого 2021 року (на роботу 17 лютого 2021 року 08:58, на обід в 11:29, з обіду в 11:43, зайшла о 13:51 і знову покинула з обіду о 16:56). Також, зазначила, що ця квартира є квартирою її батьків, де вона проживала і прописана, наразі в ній проживає потерпілий, а вона вимушена винаймати житло.

Прокурор просила застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, а саме у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_9 є його колишньою дружиною. Вони розлучені і проживають окремо, він проживає разом з сином в квартирі батьків ОСОБА_9 , син в той період ночував у ОСОБА_9 , вважає, що вона цим скористалась і взяла ключі від квартири, а потім забрала гроші. Вказав, що після події він запитував у ОСОБА_9 : чи вона брала гроші? на що вона сказала, що так. Зазначив, що гроші були в тумбочці-комоді під телевізором, а саме там був залізний сейф у ньому було+-700 доларів США, він відкривався будь-яким ключом. Він запитував у сина чи не брав гроші, останній сказав, що ні, але пропадали ключі, а потім з`явились. Стверджував, що ОСОБА_9 клептоманія, можливо вона зробила дублікат, вона грає в азартні ігри.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 вказала , що згідно з висновком судового-психіатричного експерта, 15 січня 2020 року ОСОБА_9 страждала вже в момент та наразі страждає психічним захворюванням, тому не могла повною керувати діями, при цьому вказала, що 23 лютого 2021 року було рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області про застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Стверджувала, що під час проведення слідчого експерименту не було захисника участь якого є обов`язковою та законного представника особи. Просила в задоволенні клопотання прокурора відмовити у зв`язку з недоведеністю прокурором та матеріалами провадження події кримінального правопорушення, що ставлять у вину її підзахисній.

Законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_9 та була залучена до участі у провадженні, у зв`язку з поганим станом здоров`я законного представника ОСОБА_11 (батька), та який як встановлено судом помер в ході судового розгляду, просила суд в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Зазначила, що потерпілий проживає в їх квартирі АДРЕСА_2 , її донька ОСОБА_9 вимушена винаймати собі житло і з нею проживає її син.

Прокурором надано суду наступні письмові докази в підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 11 лютого 2021 року за ч. 3 ст .185 КК України на підставі заяви ОСОБА_8 від 10 лютого 2021 року таємне викрадення майна невідомою особою за адресою: АДРЕСА_3 (а.п. 70 т. 1); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 лютого 2021 року, згідно з яким 09 лютого 2021 року близько 09:00 год. ОСОБА_8 за місцем свого проживання виявив відсутність грошових коштів у сумі 750 доларів США, у злочині звинувачує колишню дружину ОСОБА_9 (а.п. 75 т. 1); протокол огляду місця події від 10 лютого 2021 року, а саме квартири АДРЕСА_2 , з фототаблицею (а.п. 76-77, 78-84 т. 1); протокол проведення слідчого експерименту від 17 лютого 2021 року за участі ОСОБА_9 , з фототаблицею (а.п. 100-103, 104-108 т. 1); висновок судово-психіатричного експерта № 85 від 22 лютого 2021 року, згідно з яким ОСОБА_9 страждала під час скоєння інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад (Р.21 за МКХ -10), в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, ОСОБА_9 може приймати участь у слідчих діях та у судовому засіданні (а.п. 118-120 т. 1); протокол проведення слідчого експерименту від 13 січня 2020 року за участі підозрюваної ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000114 (т. 2).

Поряд з цим сторона захисту в судовому засідання долучила роздруківку з програми обліку відвідувань на роботі від 17 лютого 2021 року (на роботу 17 лютого 2021 року 08:58, на обід в 11:29, з обіду в 11:43, зайшла о 13:51 і знову покинула з обіду о 16:56) у підтвердження того, що слідчий експеримент відбувався за відсутності ОСОБА_9 (а.п. 205 т. 1).

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши та оглянувши докази, наявні в матеріалах провадження, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує зокрема питання чи вчинила особа суспільне небезпечне діяння у стані неосудності чи захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання.

Згідно з висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 85 від 22 лютого 2021 року ОСОБА_9 страждала під час вчинення інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад (F.21 за МКХ -10). ОСОБА_9 в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.к.п. 118-120 т. 1).

Враховуючи вищевказаний висновок, а також досліджені судом докази можна зробити висновок, що ОСОБА_9 у період діяння вчинення якого сталять їй у вину, вона знаходилася у стані обмеженої осудності.

Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» питання неосудності та обмеженої осудності є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

При цьому, надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності ( ч.1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України) і тому до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватись лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

За таких обставин, враховуючи, що з огляду на положення ст.20 КК України особа, яка визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, то кримінальне провадження щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним актом, а не з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Звідси, звернення прокурора до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно обмежено осудної особи - ОСОБА_9 , яка є суб`єктом кримінального правопорушення, на відміну від інших осіб, зазначених в ст. 19 КК України, а не з обвинувальним актом, як того вимагає чинне законодавство України, є порушенням процесуальної форми такого звернення до суду та відповідно є підставою для залишення клопотання прокурора без задоволення.

З огляду на викладене, суд не надає оцінку доказам стосовно винуватості чи невинуватості ОСОБА_9 та доказам, які були надані сторонами в обґрунтування її винуватості чи невинуватості, у тому числі щодо їх належності, допустимості та достовірності, у зв`язку з їх передчасністю.

Суд звертає увагу, що враховуючи вищевикладене в ході судового розгляду було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також з огляду на те, що прокурору було надано достатньо часу для забезпечення вказаних свідків в судовому засіданні для їх допиту, але в межах розумного строку цього не було зроблено, у зв`язку з чим суд вважав, що вказане право прокурор реалізував.

Суд зауважує, що вказане рішення було ухвалено під час судового розгляду, оскільки під час підготовчого провадження в розпорядженні суду були відсутні докази того, яким саме розладом психіки страждала ОСОБА_9 на момент вчинення інкримінованих дій. Більше того, під час підготовчого провадження суд позбавлений можливості досліджувати будь-які докази та давати їм відповідну оцінку, з огляду на положення Глави 27 КПК України.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що висновок судово-психіатричного експерта № 85 від 22 лютого 2021 року (а.п. 118-120 т. 1), згідно з яким ОСОБА_9 страждала під час скоєння інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад (Р.21 за МКХ -10), в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, складено на підставі пояснень підекспертної ОСОБА_9 від 15 січня 2021 року та покладено в основу відповідну медичну документацію, а згідно з клопотанням прокурора ОСОБА_9 ставиться у вину діяння, яке мало місце 09 лютого 2021 року.

Керуючись ст. 19, 20, 92-94 КК України, ст. 512, 513 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000062 від 11 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1