КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3140/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 757/1499/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.01.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке ввезено на митну територію України за МД № UA100380/2022/310900, та було вилучене в ході проведення огляду від 11.02.2023 року, яке належить ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» () (перелік вилученого майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.01.2023 року, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що на час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею, були відсутні будь-які докази вчинення злочину посадовими особами ТОВ «Омега», крім того, судом при вирішенні питання про арешт майна належного ТОВ «Омега», не враховано вимоги п.п. 1, 2 ст. 173 КПК України, правову підставу для накладення арешту, а саме відсутність ознак і складу злочину. Водночас, постанова про визнання речовими доказами майна ТОВ «Омега» є необґрунтованою та невмотивованою, зазначене в клопотанні майно не є речовим доказом, за відсутності ознак складу кримінального правопорушення.

Представник власника майна звертає увагу суду, що орган досудового розслідування до матеріалів клопотання не долучив доказів, які б вказували на неправомірне походження чи набуття товару, відповідно не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, яке було вилучене 11.01.2023 року під час проведення огляду митного поста Київської митниці. Зокрема, прокурор не підтвердив у судовому засіданні належними доказами обставин, що вилучений в ході огляду товар, є об`єктом кримінально протиправних дій чи є речами набутими кримінально протиправним шляхом.

Як стверджує апелянт, ТОВ «Омега» є діючим суб`єктом господарювання та здійснює свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства. Слідчий суддя, за доводами представника, не звернув увагу на відсутність в матеріалах клопотання фінансово-господарських документів ТОВ «Омега», які б вказували на зв`язок між зазначеним товариством та резидентом рф щодо можливості фінансування дій держави - терориста.

На думку апелянта, рішення суду першої інстанції суперечать вимогам ст. 173 КПК України, згідно якої суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обтяження правомірної підприємницької діяльності, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Не повідомлення ТОВ «Омега» про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора позбавило сторону права на захист своїх прав та інтересів.

Щодо поновлення строків на апеляційне оскарження представник зазначає наступне, розгляд клопотання прокурора в суді першою інстанції сторона захисту участі не приймала. Копію оскаржуваного рішення представник отримав лише 28.04.2023 року, що підтверджується розпискою про ознайомлення зі справою та отриманням копії ухвали, яка міститься в матеріалах справи, апеляційну скаргу направив представник 02.05.2023 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» - адвокатом ОСОБА_6 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.01.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного Бюро Розслідувань у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 від 11.07.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110-2 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що до відділу митного оформлення №1 Митного поста «Чайки» Київської митниці подано митну декларацію UA100380/2022/358767 де відправник зазначений ТОВ «ДорадоИнжиринг» (республіка білорусь, м. Мінськ, пров. Липкоський 12, оф 307 а одержувачем ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», м. Харків.

В ході вивчення митної декларації виявлено, що товари, поставлялись на митну територію України відповідно до контракту №85Е від 01.02.2017 року, Е якому предметом договору визначено «запасні частини до автомобілів» в свою чергу валюта визначена для розрахунку встановлена - російський рубль.

Здійснення оплати відбувається виключно у валюті країни агресора та на розрахунковий рахунок країни агресора - російської федерації.

Крім того, відповідно до додаткової угоди до контракту №85Е від 01.02.2017 року укладеної 22.07.2022 у місті Харків, під час активної фазі протистояння, ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка») здійснювала розрахунок за автозапчастини у російських рублях на загальну суму 4 886 728,20 рублів, за товари відповідно до додаткової угоди у кількості 175 найменувань товарів походження із російської федерації в основному «ПАС «ГАЗ», яке належить олігарху рф ОСОБА_8 .

Згідно з положеннями п. 20 ч. 1 статті 1 Закону України від 14.10.2014 №1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації» (відмиванню доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користуванню всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формулювання складу, результати голосування, а також вчинення правочинів які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними або юридичними особами частково в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

Тобто, постановлені на митну територію України а саме до ТОВ «Торгова-промислова компанія «Омега-Автопоставка» за допомогою фіктивної фірми на території рб ТОВ «ДорадоИнжиринг», товарів російської групи компаній «ГА3» здійснювалось в період військового часу та розрахунок за вищевказані товарі здійснювався у російських рублях, що в свою чергу свідчить про наявність підстав вважати що в діях окремих посадових осіб ТОВ «Торгова-промислові компанія «Омега-Автопоставка» наявні ознаки злочину, а саме фінансуванню терористичних дій вчинених з метою насильницької зміни чи поваленню конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Також зазначено, що відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 09 квітня 2022 року № 426 «Про застосування заборони ввезенню товарів з російської федерації» вказані та оглянуті товари не підлягатимуть проведенню митних формальностей співробітниками митниці на території України.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 статті 2 Закону України від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режим) в Україну», який набрав чинності 12.06.2022, рф визнано державою-терористом

В ході досудового розслідування проведено огляд речей на території ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Чайки, вул. Антонова 1А, від 22.08.2022 ввезених на територію України та поданих для митного оформлення ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» () на ВМО № 1 МП «Чайки» Київської митниці відповідно до митної декларації № ІІА1003 80/2022/310900, в ході якого виявлено та вилучено речі (перелік яких зазначено в резолютивній частині оскаржуваної ухвали).

Крім того, в ході огляду та відкриття пакунків, виявлено та вилучено документи, якими підтверджується факт відвантаження продукції із території рф 24.02.2022 року.

Відповідно до товарно-супровідних документів, загальна вартість майна складає 4569214,14 російських рублів

В ході вищевказаного огляду зафіксовано що пакування товарів здійснювалось безпосередньо на території російської федерації та будь-якого перепакування з метою виконання умов контракту №85Е не відбувалось, отже вказані товари надходили через фіктивну фірму зареєстровану в рб за допомогою здійснення митного транзиту до України.

11.01.2023 року на підставі постанови старшого слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_9 про визнання речовими доказами, вказані речі визнані речовими доказами та передані на зберігання на митний склад за адресою розташування зони митного контролю та складів тимчасового зберігання на території ВМО № 1 МП «Чайки» Київської митниці, Київська область, Бучанський район, с. Чайки, вул. Антонова 1А.

12.01.2023 року (клопотання датоване 11.01.2023 року) прокурор відділу Київської міської прокуратури звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно (перелік вилученого майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали), яке ввезено на митну територію України за МД № UA100380/2022/310900, та було вилучене в ході проведення огляду від 11.02.2023 року, яке належить ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» ()..

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду Київської області від 12.01.2023 року клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке ввезено на митну територію України за МД № UA100380/2022/310900, вилучене в ході огляду від 11.02.2023 року та яке належить ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» () (перелік вилученого майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________________ _______________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4