справа № 488/1867/22
провадження № 1-кп/488/191/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29а

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участю
секретаря:ОСОБА_2
прокурора:ОСОБА_3
обвинуваченого:ОСОБА_4

(обвинувачений приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Сигнал Козятинського району Вінницької області, громадянин України, українець, освіта середня спеціальна, не працює, неодружений, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на номера обслуги 2 механізованого відділення, 1механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні сержант, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ

Обвинувачений ОСОБА_4 22.04.2022 року, після виписки з медичного закладу Одеського військово-медичного клінічного центру ДПС України, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог статей 9, 11, 16, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 1, 3 частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до району зосередження 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини, до 19.10.2022 року.

Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив встановлені судом обставини та заявив, що дійсно після закінчення 21.04.2022 року лікування від поранення, отриманого в ході відсічі агресії Російської Федерації, 22.04.2022 року зобов`язаний був повернутися до місця служби, яке на той час знаходилося у Корабельному районі міста Одеси, але не зробив цього через важкий психологічний стан. У вчиненому кається.

У відповідності до частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому допит обвинуваченого відповідно до частини 4 статті 349 КПК України здійснюється обов`язково.

В ході допиту обвинуваченого суд з`ясував, що той правильно розуміє зміст обставин вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом, не заперечує їх та переконався у добровільності такої позиції обвинуваченого. Окрім того, учасникам провадження роз`яснено, що у відповідності до частини 2 статті 394 КПК України рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх шляхом аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Дії обвинуваченого, тобто самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній, раніше не судимий, перебуває на військовій службі (але знаходиться поза штатом у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, яке є умисним, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає з`явлення із зізнанням, щире каяття обвинуваченого.

Прокурор в судових дебатах просив про застосування до обвинуваченого статті 69 КК України, призначення йому покарання у виді позбавлення волі нижче нижньої межі, передбаченої санкцією частини 5 статті 407 КК України та заміну призначеного покарання триманням у дисциплінарному батальйоні. Вказана позиція не може бути підтримана судом з наступних міркувань.

По-перше, стаття 69 КК України передбачає можливість призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В ході судового розгляду дійсно встановлено наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, проте суд не може погодитися із тим, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого тяжкого злочину.

По-друге, запропонований прокурором вид покарання (тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців) не передбачає можливості застосування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, що погіршує положення обвинуваченого.

Таким чином, суд доходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк, що буде достатнім не тільки для покарання, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Окрім того, суд відповідно до частини 1 статті 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та встановлені обставини справи, доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у зв`язку з чим приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Обов`язок здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_4 на час перебування його військовій службі покласти на командира військові частини, де обвинувачений проходить (буде проходити) службу.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1