Cправа №505/1005/23
Провадження №1-кс/505/673/2023
УХВАЛА

Іменем України

16.05.2023 м. Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені, внесене до ЄРДР за №-0000229 від 06.03.2023, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

Як вбачається з клопотання слідчого, та наданих матеріалів, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим слідством місці, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішили зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною з пошуком, вербуванням та переміщенням осіб з уразливим станом через збіг тяжких особистих, сімейних або інших обставин через державний кордон України на територію Французької Республіки в місто Мелен, з метою їх експлуатації, шляхом втягнення у злочинну діяльність, яка полягала в їх зверненні до державних органів Французької Республіки з проханням надати їм правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією про нібито побоювання стати в Україні жертвами переслідувань за ознаками національності, належності до певної соціальної групи, політичних переконань тощо, з метою подальшого незаконного отримання останніми виплат з державного бюджету Французької Республіки, що відповідно до законодавства Французької Республіки призначаються для осіб, які звернулися з заявою про отриманням статусу біженця, на час проведення відповідної перевірки обґрунтованості підстав для надання такого статусу, розробили план та алгоритм дій, для реалізації своєї злочинної діяльності.

Відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану, приблизно в середині січня 2021 року невстановлена особа, виконуючи функції вербувальника, перебуваючи за адресою: Одеська область, місто Подільськ (точна адреса в ході слідства не встановлена), зустрілась із раніше не знайомою їй ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Провівши бесіду із потерпілою, невстановлена особа впевнилась, що остання знаходиться в скрутному матеріальному становищі та шукає заробіток, а отже перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії та їх наслідки. Розуміючи, що ОСОБА_6 в силу свого уразливого стану не зможе розкрити злочинних намірів, невстановлена особа, скориставшись скрутним матеріальним становищем потерпілої ОСОБА_6 запропонувала отримати грошові кошти в сумі 300 євро за поїздку до Французької Республіки. При цьому невстановлена особа створила у потерпілої хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде виконати ОСОБА_6 за вказану грошову винагороду, таким чином, встановивши над потерпілою контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останньої, та домоглася від останньої добровільної згоди на переміщення до Французької Республіки.

Далі на в середині січня 2021 року ОСОБА_5 , здійснив всі необхідні підготування для переміщення потерпілої ОСОБА_6 до Республіки Франція, зокрема придбання квитків та організацію виїзду за кордон. Після чого, 25.01.2021 ОСОБА_5 , з метою забезпечення контролю за діями ОСОБА_6 , особисто супроводив потерпілу до міста Мелен Французької Республіки, того ж дня перетнувши державний кордон України.

Прибувши до міста Мелен Республіки Франція, ОСОБА_5 , використовуючи підневільний стан ОСОБА_6 , який проявився в неможливості самостійно покинути межі Французької Республіки, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, встановив психологічний контроль над діями останньої. Надалі, ОСОБА_5 примусив потерпілу ОСОБА_6 звернутись до компетентних держаних органів Республіки Франція для отримання статусу біженця під вигаданою легендою про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України, задля подальшого отримання потерпілою банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Французької Республіки є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Французької Республіки.

Далі, в кінці січня на початку лютого 2021 року (точного часу в ході слідства не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи у місті Мелен Французької Республіки, знаходячись під контролем та керівництвом ОСОБА_5 , вимушено звернулась до компетентних державних органів із заявою про отримання нею статусу біженця під вигаданою ОСОБА_5 легендою, яку вона запам`ятала заздалегідь, про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України та отримала банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення. Після чого, ОСОБА_5 , задля забезпечення безперешкодного отримання незаконного прибутку від протиправної діяльності, відібрав у потерпілої ОСОБА_6 банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, видану компетентними органами Республіки Франція, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами потерпілої ОСОБА_6 ; пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_6 ; відомостями про перетин державного кордону України потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 ; тимчасовим доступом до матеріалів кримінального провадження №-0001193; інформацією від компетентних органів Республіки Франція через канали захищеного зв`язку «SIENA» на підставі угоди між Україною та Європейським поліцейським офісом про оперативне та стратегічне співробітництво (Європол) від 14.12.2016, яка ратифікована Законом №2129-VIII від 12.07.2017 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Постановою заступника керівника Одеської обласної прокуратури, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 16.06.2023.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На теперішній час у сторони обвинувачення є об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали, а саме: через велику завантаженість експертів не завершено проведення судово-психологічної експертизи потерпілої ОСОБА_6 , проведення якої доручено експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Також, необхідно встановити та допитати у якості свідків інших осіб, які згідно показань потерпілої ОСОБА_6 в січні 2021 року, разом з нею відправлялись до Республіки Франція.

Крім цього, підозрюваному ОСОБА_5 необхідно повідомити про зміну раніше повідомленої підозри в остаточній редакції.

Також, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст.ст.283, 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Тим більше, враховуючи великий об`єм матеріалів кримінального провадження, процес ознайомлення з ними, сторонами кримінального провадження, може зайняти значний проміжок часу.

Зі змісту положень частини п`ятої статті 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у частині третій названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою, необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених у ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та продовжують існувати на даний час:

1. Переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести ( у разі визнання його винним). Зокрема, у п.2 ч.1 ст.178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч.1 ст.177 КПК України) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосовувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Крім того, слід взяти до уваги, що станом на теперішній час ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності, як організатор, у кримінальному провадженні №-0001193 від 13.10.2020 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.149 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану потерпілого, вчинені повторно, вчинені організованою групою. В рамках кримінального провадження №-0001193 відносно останнього обрано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, які ОСОБА_5 систематично порушував, зокрема неодноразово покидаючи територію України, а також не повідомивши сторону обвинувачення про наявність іноземного громадянства (Молдови) та не здавши уповноваженим державним органам свої паспорти громадянина Молдови для виїзду закордон, що було передбачено покладеними на нього обов`язками згідно ухвал слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 20.04.2021, 09.06.2021, 10.09.2021, 08.10.2021, 07.12.2021, 02.02.2022, 14.04.2022 та 07.11.2022 у кримінальному провадженні №-0001193.

Крім того, ОСОБА_5 оголошувався у розшук у кримінальному провадженні №-0001193 та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу.

До того ж, слід зауважити, що на території України підозрюваний ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків його дружина ОСОБА_7 (яка перебуває в розшуку), діти, мати та рідна сестра, які з ним постійно проживали у м. Подільськ, виїхали до Республіки Молдова та не поверталися до України.

Також установлено, що ОСОБА_5 підприємницьку діяльність припинив у 2021 році.

Усе вищевказане надає стороні обвинувачення обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 у разі застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, зможе ухилитися від слідства та суду з метою уникнення можливого покарання, яке йому може бути призначене на строк до 12 років позбавлення волі.

2. Незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Підозрюваний ОСОБА_5 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 та свідків, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь, викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них, а також надавати неправдиві висновки.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а отже, ОСОБА_5 , перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органів досудового розслідування та, як наслідок, ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення.

4. Вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, а вчинення злочинів, пов`язаних із торгівлею людьми, було досить тривалим джерелом доходу ОСОБА_5 , та перебуваючи не під вартою, він зможе продовжувати свою злочинну діяльність.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_5 діяння та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе унеможливити запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню підозрюваного від органу досудового слідства, суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до підозрюваного у зв`язку із тим, що він не працює, а єдиним джерелом доходу є злочинна діяльність, крім того до нього вже застосувався такий запобіжний захід у вигляді альтернативи, який був ним порушений та застава на підставі ухвали слідчого судді від 24.01.2023 звернута в дохід держави на перерахована на потреби ЗСУ. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню вищевказаних ризиків.

Вважаємо, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, є не можливим та недоцільним, оскільки не забезпечать у повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 та ст. слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали посилаючись на наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду клопотання слідчого без його захисника, однак заперечував щодо заявленого слідчим клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, натомість просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, прийшов до наступного.

Встановлено, що в провадженні слідчого СВ Подільського ВП ГУ НП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №-0000229 від 06.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

16.03.2023 о 17 годині 05 хвилин, ОСОБА_5 , затримано за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня, 16.03.2023, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, тобто у вербуванні, переміщенні людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану потерпілого, вчинені повторно, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

17.03.2023, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_8 , підозрюваному ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 16.05.2023.

10.05.2023, ухвалою Одеського апеляційного суду, рішення слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської області від 17.03.2023 скасовано. Постановлено новою ухвалою, до підозрюваного ОСОБА_5 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор», строком до 16.05.2023, в межах строку досудового розслідування. Окрім цього, підозрюваному ОСОБА_5 , визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень.

12.05.2023 у відповідності до вимог ч.3 ст.295 КПК України, підозрюваному ОСОБА_5 вручено клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені, внесене до ЄРДР за №-0000229 від 06.03.2023.

Постановою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 16.06.2023.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Встановлюючи обґрунтованість підозри слід виходити з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі «Яблонський проти Польщі» №33492/96, пункт 83, від 21.12.2000 року, Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ у справах «Штепа проти України» від 24.10.2019 за заявою №16349/17, «Войкін проти України» від 27.03.2018 за заявою №47889/08, ухвали про неприйнятність «Роман Іванович Гарєєв проти України» від 05.07.2018 повторне зазначення в ухвалі тих самих ризиків з обґрунтуванням продовження їх існування не становитиме порушення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інші дії, вичерпний перелік яких визначений даною нормою процесуального права.

Суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, продовжуючи строк обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховується те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не завершене, натомість ризики, які бралися судом до уваги при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, а тому є підстави вважати, що він може, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, суд оцінює і суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених Кримінально процесуальним кодексом України, у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто станом на 16.05.2023 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень тобто станом на 09.05.2023 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень (300 х 2684 = 805 200).

За таких підстав, суд вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, а відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме, до 16.06.2023.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що підозрюваному ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк досудового розслідування, а саме, до 16.06.2023.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 186, 189, 196, 197, 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 червня 2023 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто станом на 16.05.2023 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень тобто станом на 09.05.2023 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень (300 х 2684 = 805 200).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками по даній справі.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1