Провадження № 1-кс/522/5262/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді звернувся представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 із заявою про скасування арешту накладеного слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси на автомобіль Мазда 3 р.н. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 24.04.2012 РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, належить ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що метою збереження зазначеного транспортного засобу було забезпечення проведення автотехнічної та трасологічної експертиз.

Зазначає, що на теперішній час, експертне дослідження транспортних засобів проведено, у зв`язку з чим відпала потреба цього заходу.

В судове засідання власник майна та її представника не з`явився. Адвокат подав заяву, якою підтримав клопотання у повному обсязі, просив проводити розгляд за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просив проводити розгляд клопотання за її відсутності. У заяві також підтвердив, що висновки за всіма необхідними експертизами на даний час отримано та не заперечує повернення автомобіля на відповідальне зберігання відповідному власнику.

Розглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.

З клопотання вбачається, що СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000776 від 02.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

19 червня 2023 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу, відповідно до якої задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, накладено арешт із забороною розпорядження та користування на автомобіль Мазда 3 р.н. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 24.04.2012 РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, належить ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , із установленням подальшого місця зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику тимчасового утримання автотранспорту № 9 ГУНП в Одеській області, за адресою: Одеська область, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, буд. 10.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України (в редакції від 01.02.2015 року), підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Врахувавши вказане слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту автомобіля майна, власник якого не є стороною кримінального провадження.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.

На підставі вище викладеного, враховуючи надмірну тривалість обмеження права власності володільця майна, вважаю, що завдання покладене на арешт майна може бути виконано і без обмеження права користування транспортним засобом. Доказів вважати, що речі, на які накладено арешт, можуть бути прихованими, пошкодженими чи таким чином перетвореними, що надалі не зможуть бути речовим доказами у кримінальному провадженні, на даній стадії кримінального провадження немає.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно зі ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім цього, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

З огляду на викладене, а той факт, що всі необхідні експертні дослідження проведені, суд приходить до висновку, про часткове задоволення вказаного клопотання з наведених підстав.

Керуючись ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого або прокурора у даному кримінальному провадженні повернути автомобіль Мазда 3 р.н. НОМЕР_1 власнику на відповідальне зберігання, дозволити використання транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1