ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/3606/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/957/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні ( в режимі відеоконференції) в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 06 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, військовослужбовця за призивом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду навідник-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

До ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком 60 (шістдесят) днів - до 28 серпня 2023 року, взявши його під варту в залі суду, негайно, з визначенням строку тримання під вартою ,з моменту фактичного затримання, тобто з 30 червня 2023 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) грн., при внесенні якої, ОСОБА_7 вирішено з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця несення військової служби без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Встановлено строк дії ухвали до 28 серпня 2023 року, включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , внаслідок не підтвердження у підозрюваного злочинного умислу та самого бажання настання суспільно небезпечних наслідків.

Захисник вважає, що підозра ґрунтується на припущеннях, вона має багато неточностей, а тому підстав її вважати обґрунтованою нема.

Крім того, захисник вважає, що судом при визначенні застави, не було враховано матеріального становища підозрюваного, матеріальний стан якого, не дозволяє йому внести таку суму.

Також вважає, що судом не враховано, що у підозрюваного на утриманні знаходиться мати. Батько ОСОБА_7 є хворим на онкологію. До моменту військової служби, підозрюваний проживав разом з батьком, який є особою з інвалідністю 1 Б групи у зв`язку із онкологією і здійснював догляд, як порядна людина та дитина своїх батьків, але через високі моральні якості та необхідності захисту Батьківщини, у скрутний час, він приєднався до Національної Гвардії України.

Захисник вважає, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи самого повідомлення військової частини НОМЕР_1 НГУ від 16.05.2023 №40/17/9/2-3249, щодо неприбуття вчасно з лікарняного військовослужбовця ОСОБА_7 , немає і не було процесуальної підстави для проведення розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, вважає, що заявлені ризики є необґрунтованими та не підтвердженими, у зв`язку з чим, просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник та підозрюваний підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, підозрюваного, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001240 від 17.06.2023 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме - у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем вчиненому в умовах воєнного стану.

Як в встановлено досудовим розслідуванням, 15.07.2022 ОСОБА_7 як військовозобов`язаного відповідно до мобілізаційного плану, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної).

01.01.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, солдата ОСОБА_7 переведено на посаду навідник-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на БТР) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

13.04.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 о/с солдата ОСОБА_7 переведено на посаду старшого механіка-водія 1-ої роти оперативного призначення (на БТР) 6 батальйону оперативного призначення (ВОС - 124791 П) військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_7 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період. Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

25.02.2023-28.02.2023 військовослужбовець ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в медичній службі військової частини НОМЕР_1 НГУ.

28.02.2023 останній був виписаний з лікувального закладу по закінченню лікування та 01.03.2023 повинен був прибути до розташування підрозділу.

Покинувши медичний заклад, солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді навідник-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 01.03.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та провів час на власний розсуд, за наступних обставин.

Після закінчення лікування ОСОБА_7 повинен був прибути до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ, що тимчасово дислокувалася в міжнародному аеропорту Харків, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , але поїхав додому за адресою: АДРЕСА_1 та, у період з 01.03.2023 по 05.04.2023, перебував за межами військової частини, знаходячись постійно зі місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_7 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини України в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до моменту добровільного повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ - 06.04.2023.

30.06.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

В той же день, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю підозрюваного переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищезазначені обставини, на думку слідчого, свідчать про неможливість запобіганню наявним ризикам у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, він просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену йому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,а також врахував характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, особу підозрюваного, у зв`язку з чим, дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконування, покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, яке ним вчинене в умовах воєнного стану. Крім того, суд врахував, що підозрюваний проживає на території м. Харкова, у зв`язку із чим може змінити своє місце проживання, не повідомляючи про це орган досудового розслідування. Оскільки ОСОБА_7 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії, місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації, у зв`язку з чим слідчий суддя вважав, що підозрюваний може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, враховуючи суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для підозрюваного, що у цьому випадку, може бути визнаним, як менш небезпечне, ніж покарання і процедура його виконання.

Також слідчий суддя вважав доведеним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість підозрюваним незаконно впливати, прямо чи опосередковано, на свідків, шляхом їх умовлянь, оскільки, вони є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 НГУ та разом з ним проходять військову службу в одній і тій же військовій частині. До того ж, показання свідків, надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Крім того, суд вважав встановленимризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вважаючи, що, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, підозрюваний може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

За вказаних підстав, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів - до 28 серпня 2023 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, а також ту обставину, що визначення розміру застави особі, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, відповідно до вимог ч. 4 ст.183 КПК України, є правом слідчого судді (крім випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), з урахуванням сімейного та майнового становища підозрюваного, зокрема того факту, що ОСОБА_7 не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, рівень його матеріального забезпечення як військовослужбовця, а також з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, яке вчинено в умовах воєнного стану, дійшов висновку про необхідність визначити підозрюваному заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161 040 грн. (2684 грн. х 60).

Слідчий суддя вважав, що така застава не буде непомірною для підозрюваного з огляду на те, що він як військовослужбовець отримував підвищене грошове забезпечення. Водночас, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити бажання ухилитися чи іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент до 28 серпня 2023 року включно, слідчий суддя поклав на підозрюваного обов`язки, визначені у ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває, зокрема, у зв`язку з несенням військової служби, без дозволу командира військової частини, повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця свого перебування (несення військової служби), здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням військової частини НОМЕР_1 НГУ від 16.05.2023 №40//17/9/2-3949 щодо неприбуття вчасно з лікарняного військовослужбовця ОСОБА_7 , актом службового розслідування, згідно якого факт несвоєчасного прибуття після лікування до місця дислокації підрозділу (міжнародний аеропорт «Харків») солдата ОСОБА_7 та його відсутність на службі без поважних причин у період з 01.03.2023 по 06.04.2023.

Характер висунутої ОСОБА_7 підозри, який вчинений ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, існує вірогідність, що підозрюваний, враховуючи характер його діяльності, а також можливе покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час досудове розслідування триває, а тому не виключена можливість підозрюваного впливати на свідків, які на даний час не допитані, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, виходячи з фактичних обставин справи та беручи до уваги специфіку діяльності підозрюваного та обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Апеляційні вимоги захисника щодо зменшення розміру встановленої застави, зазначеної в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків (ч.5 ст.182 КПК України).

При цьому, під час апеляційного розгляду захисником підозрюваного не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального та фінансового стану підозрюваного. А тому, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи адвоката в апеляційній скарзі стосовно того, що підозрюваний має батька, який має інвалідність у зв`язку з онкозахворюванням та наявність у нього постійного місця проживання не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 06 2023 року про застосування до підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28 08 2023 року, включно, із визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3