Справа № 465/465/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/288/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, без постійного місця проживання, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 ,на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора задоволено та продовжено застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 2 червня 2023 року включно.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали суд вважав за доцільне не призначати обвинуваченому заставу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Подану апеляційну скаргу адвокат мотивує тим, що обвинувачений повністю заперечує свою вину у вчиненні інкримінованого злочину; під час судового розгляду було допитано ряд свідків, які не були очевидцями події та не вказували, що саме обвинувачений причетний до цього злочину; потерпілий теж повідомив суду, що не бачив, хто саме наносив йому удари, відтак у сторони захисту наявні сумніви в обґрунтованості підозри ОСОБА_7 .

Також апелянт зазначає, що відсутні зазначені прокурором ризики, оскільки обвинувачений раніше не судимий, жодних спроб втечі не робив; на цей час допитані майже всі свідки у справі; усі можливі докази зібрано та обвинувальний акт скеровано до суду, що унеможливлює знищення, спотворення та переховування речових доказів ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що така не ґрунтується на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000289 від 27 жовтня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , адже обвинуваченому відомо його місце проживання у м. Львові, а також на свідків та експертів у цьому провадженні; незаконно знищити, спотворити чи переховати речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже викрадений мобільний телефон потерпілого на цей час ще не знайдено, а обвинувачений може знайти його місцезнаходження; вчинити інше кримінальне правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховування від суду, незаконного перетину кордону.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Покликання сторони захисту на те, що прокурором не надано доказів, які обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_7 не береться до уваги колегією суддів, оскільки питання доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, на цій стадії колегією суддів не може бути надана оцінка і тому факту, що ОСОБА_7 повністю заперечує вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ставлення обвинуваченого до вчиненого є обставиною, яка враховується судом, що розглядає справу, при призначенні покарання. Визнання чи невизнання обвинуваченим вини не належить до переліку обставин, які враховуються під час обрання запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий саме по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведене обставина не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Безпідставними є і покликання як на підставу для зміни запобіжного заходу на те, що ОСОБА_7 жодних спроб утечі не робив, оскільки останній був затриманий через декілька днів після вчинення інкримінованого йому злочину та з того часу утримується під вартою. Крім того, явка особи на виклики до слідчого, прокурора та суду є лише проявом її належної процесуальної поведінки, що відповідає вимогам закону, який наділяє особу, окрім прав, і певними обов`язками.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу та продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4