Справа №591/7656/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/501/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, із середньою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в яких:

- обвинувачений просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2022 року, скасувати через його незаконність те необґрунтованість.

- захисник просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2022 року, скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 просив визнати не винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 29.06.2022 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 20.09.2020 року по 28.06.2022 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3 759,35 грн процесуальних витрат.

Скасовано арешт всього майна, накладеного згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2020 року, вилученого 19.09.2020 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 .

Скасовано арешт майна, а саме кросівок, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2020 року, вилучених 20.09.2020 під час огляду ділянки місцевості.

Скасовано арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2020 року, вилученого 20.09.2020 року під час затримання ОСОБА_8 в ході його особистого обшуку.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений стверджував, що суд першої інстанції не виконав вимог ст. 94 КПК України, не дав належної оцінки зібраним доказам та безпідставно врахував пояснення потерпілого ОСОБА_10 , який у вирішенні справи зацікавлений. Саму кримінальну справу обвинувачений вважав сфабрикованою, наголошував на проведенні ТУ ДБР в м. Полтаві розслідування за ч. 1 ст. 365 КК України, яке не завершено і триває. Стверджував про порушення його ОСОБА_8 права на захист, про ігнорування судом першої інстанції заявленого клопотання про допит в якості свідка його дружини ОСОБА_11 , яка б могла спростувати пояснення потерпілого ОСОБА_10 . Висновки експертів ОСОБА_8 вважав такими, що підтверджують його не винуватість та не причетність до вбивства (а.с. 145 т.4).

До вказаного обвинувачений ОСОБА_8 подав доповнення в яких також вів мову про незаконність ухваленого відносно нього вироку, про його не причетність до вбивства потерпілої, перелічував докази на підтвердження цього: висновки експертів, відеозапис слідчого експерименту з його участю, його письмові пояснення та пояснення свідків. Також ОСОБА_8 наголошував на упередженості суду та прокурора, який надавав суду недопустимі докази, недостовірну і підроблену інформацію. ОСОБА_8 вважав, що суд першої інстанції навмисно затягував час у розгляді справи з якою належним чином ознайомлений не був та проявляв не професіоналізм в ході її розгляду. Обвинувачений переконаний, що викладена у вироці судом інформація не відповідає дійсності, а висновки експертів суд розтлумачив на свій розсуд. Обвинувачений просив уважно ознайомитись з матеріалами, проаналізувати докази та заявлені ним клопотання, дослідити пояснення потерпілого ОСОБА_10 надані ним під час досудового та судового розгляду, з`ясувати у потерпілого з яким умислом він шукав інформацію в його обвинуваченого телефоні, просив дати оцінку: знаряддю вбивства, висновкам експертів, відеозапису слідчого експерименту з його обвинуваченого участю, зверненню про вчинення злочину, на підставі чого він ОСОБА_8 був затриманий та чи були роз`яснені йому права при такому затриманні. Також просив з`ясувати де був виявлений його ОСОБА_8 відбиток пальця при огляді місця події та в разі необхідності, викликати для допиту його дружину ОСОБА_11 (а.с. 174 т.4).

Далі ОСОБА_8 доповнив свою скаргу та зазначив, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Звертав увагу, що ТУ ДБР в м. Полтаві проводиться розслідування за ч. 1 ст. 365 КК України стосовно порушення його ОСОБА_8 прав при затриманні та про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Наголошував, що слідство триває, встановлюються всі обставини справи. Зауважував, що судом першої інстанції він притягнутий до відповідальності передчасно, оскільки вказане слідство не завершено. Знову повторювався про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про допит його дружини ОСОБА_11 та знайомого ОСОБА_12 , який напередодні події вбивства, був у нього обвинуваченого в гостях та які б могли спростувати пояснення потерпілого. Також, обвинувачений вів мову про незаконне затримання, про порушення ч. 4 ст. 208 КПК України, про те, що суд першої інстанції не перевірив алібі потерпілого ОСОБА_10 на час скоєння злочину та його дій після повернення до місця проживання. Не з`ясував суд з якою метою потерпілий копирсався в його обвинуваченого телефоні та чому приховав від органів досудового розслідування свою судимість за ст. 186 КК України. Також обвинувачений звертав увагу, що пляшку з його відбитком пальця було виявлено не в будинку потерпілої, а в літній кухні де він обвинувачений мешкав. Зауважував, що ніж на який він примусово показував (а.с. 75 т.1) за висновком судово-медичної експертизи (а.с. 194-200 т.2) за № 4 не є знаряддям вбивства, а знаряддям вбивства є ніж за № 3 або ідентичний ніж. Вказане свідчить про те, що він не міг знати яким ножем було скоєно вбивство. Також, ОСОБА_13 звертав увагу і на те, що судом не врахованого того, що в будинку були відбитки, що не придатні для ідентифікації, разом з тим, саме ці відбитки і могли належати вбивці. Не відповідає дійсності і викладена у вироці інформація про те, що він обвинувачений з ОСОБА_14 після ремонту гаражу пили горілку, так як горілку не пили, а поділили її навпіл. Також, суд зазначив недостовірну інформацію його обвинуваченого дій та дій його сина ОСОБА_10 . Стверджував, що до свідка ОСОБА_15 він поїхав не за грошима щоб добратись до Чернігівської області, а за проханням доставити його на машині до батьків дружини щоб у тої з`ясувати обставини вбивства матері. При цьому, він ОСОБА_8 мав намір повернутись і звернутись до поліції із заявою про вбивство. Про події що трапились він ОСОБА_8 свідку ОСОБА_15 не розповідав, а тому коли він відмовив йому в поїздці, він ОСОБА_8 попросив перебути у свідка до понеділка. Також обвинувачений стверджував, що бачив у матері порання в області спини, але не знав що вони були ще і в області горла та обличчя. На слідчому експерименті все показував примусово і не знав як тілесні ушкодження наносились, в якому положенні знаходилась вбита. Зауважував, що до погреба переміщав її не головою вперед, а ногами і висловлював зауваження до ножа, який експерти визнали знаряддям вчинення злочину. Щодо плям крові, виявлених на його обвинуваченого кросівках, то їх походження не доведено, кров могла належати як потерпілій так і нападнику, а на кросівках вона опинилась, бо він обвинувачений витирав цю кров з підлоги. Щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень та їх локалізації, то вони не повністю узгоджуються з тими, що виявлені в потерпілої та тими, що він - ОСОБА_8 демонстрував як підозрюваний. Також, ОСОБА_8 зауважував, що експертом було встановлено, що ознак активного чи пасивного переміщення потерпілої особи після заподіяння їй тілесних ушкоджень не виявлено, а тому, обвинувачений зазначав, що вказане, виступає підтвердженням того, що до погребу він перемістив уже мертве тіло. В цих же доповненнях обвинувачений вів мову про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважав, що суд не дав належної оцінки доказам, а сторона обвинувачення не довела його вини. Вважав, що за таких обставин суд першої інстанції мав його виправдати. Також, обвинувачений зауважував і на тому, що коли виявив труп матері у нього відбулася паніка, був наляканий, він не міг правильно оцінити ситуацію та наслідки своїх дій. Більше того, день події припав на суботу, а тому, він обвинувачений вважав, що до понеділка в цьому злочині ніхто не буде розбиратись, слідчі дії не проводитимуться, і саме тому, не з метою приховування злочину, а з метою збереження тіла від розладу та з метою збереження всіх слідів злочину, вирішив перемістити тіло у більш прохолодне приміщення, а щоб кров не розносилась по будинку, він її витер. Стверджував, що на той час, він помилково вирішив, що до злочину причетна його дружина котра на той час перебувала у своїх батьків в Чернігівській області і саме тому він тоді вирішив до неї поїхати, з метою встановлення обставин вчинення злочину. Враховуючи викладене, обвинувачений вважав, що суд мав кваліфікувати його дії за ст. 396 КК України, як приховування злочину, та призначити покарання відповідно до санкції цієї статті. Обвинувачений стверджував, що суд позбавив його можливості зібрати докази своєї невинуватості, оскільки без доведення будь-яких ризиків, продовжував йому строк запобіжного заходу тримання під вартою. Вважав, що суд залишив без оцінки те, що покази на досудовому розслідування він надавав під тиском та не врахував тих пояснень, які він правдиво надавав в суді. Крім цього, вирок Зарічного районного суду м. Суми взагалі не підписаний суддею, що розглядав кримінальне провадження. Обвинувачений стверджував, що до кримінальної відповідальності він раніше не притягувався, працював водієм на міжміських перевезеннях. Вважав, що призначаючи йому покарання суд не врахував ні його віку ні стану здоров`я, тому покарання вважав занадто суворим. Звертав увагу на те, що він втратив матір, дружину, яка розірвала з ним шлюб після скоєного, втратив волю, роботу і житло. Враховуючи викладене, обвинувачений в цих доповненнях просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким його дії перекваліфікувати на менш тяжкий злочин, відповідно до його дій після виявлення тіла вбитої.

Далі обвинувачений ОСОБА_8 подав ще доповнення до апеляційної скарги в яких також стверджував про відсутність доказів його вини, про недопустимість пояснень свідків, про його необізнаність про кількість і локалізацію отримання потерпілою тілесних ушкоджень, про відсутність у нього мотиву і мети на вчинення вбивства своєї матері. Стверджував, що ні в день події ні на передодні конфліктів з матір`ю в нього не було та алкоголю він не вживав. Вважав, що його дії слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 396 КК України, обмежитися вже відбутим строком перебування під вартою та дати можливість бути мобілізованим на захист держави до Збройних Сил України, або в ряди добровольчих формувань територіальної оборони (а.с. 207 т.4).

В наступних доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений стверджував про невідповідність вироку суду ст. 370 КПК України, вважав, що вирок суд підлягає скасуванню. Наголошував, що надані ним обвинуваченим пояснення на досудовому розслідуванні не можуть враховуватись як докази, оскільки пояснення повинні враховуватись ті, які надаються безпосередньо в суді. Також, обвинувачений зазначав, що судом не вказано стільки ж саме потерпілій було завдано ударів, а інформація про його особу не відповідає дійсності, оскільки суд вказав, що він не працює, тоді як на передодні події він ОСОБА_8 працевлаштувався та мав їхати у відрядження до м. Одеси, та його дружина з ним після подій злочину 20.01.2021 року розлучилась, тоді як суд вказав, що він ОСОБА_8 одружений. В цих доповненнях до скарги обвинувачений знову вів мову про ніж, як про знаряддя вчинення злочину, про мету з якою він поїхав до знайомого в Н.Сироватку, про намір звернутися до поліції про виявлений ним злочин, про незаконне затримання, про відсутність роз`яснення його прав після затримання, про тиск зі сторони правоохоронних органів, про недопустимість показів потерпілого, про судимість потерпілого, про вживання ним наркотичних речовин. Обвинувачений переконаний, що безпосередньо до вбивства а бо ж до його організації, причетний потерпілий, підстава отримання ним - потерпілим, спадщини. Покази свідка ОСОБА_14 обвинувачений вважав недопустимими через те, що він вказав, що погріб відкрив за кільце, тоді як він обвинувачений, ляду до погребу забив двома цвяхами та без інструментів її не можливо відкрити. Покази свідка ОСОБА_15 обвинувачений вважав також неправильно викладеними, оскільки суд вказав, що ОСОБА_15 від поліції дізнався про вбивство його ОСОБА_8 матері і тоді повідомив про його ОСОБА_8 місце знаходження. Однак насправді, ОСОБА_15 був затриманий поліцією за вчинення окремого злочину, за що його затримала поліція і тоді він поліції розповів про вбивство і сказав про його ОСОБА_8 місце знаходження. Також обвинувачений звертав увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні зазначені в реєстрі досудового розслідування (а.с. 6-7 т.1) протоколи допиту окремих свідків, та залишено лише пояснення потерпілого і свідка ОСОБА_14 . Також, обвинувачений зазначав, що суд не повністю вказав місця де була виявлена кров потерпілої, що свідчить про те, що вона переміщалась. Також, суд зазначив, що поряд з відкритою кришкою в підвал були виявлені 2 цвяхи довжиною по 8 см, що суперечить протоколу огляду місця події де зазначено, що цвяхи вбиті в ляду молотком. Зазначав обвинувачений і про пляшку на якій виявлено слід від пальця його ОСОБА_8 руки, однак ця пляшка знаходилась не в будинку, а в літній кухні. В будинку були відбитки покійної, потерпілого і інші відбитки, не ідентифіковані. Також, суд як доказ вини, врахував факт виявлення на кросівках слідів крові, що належить покійній, разом з тим не доведено того, кому ті кросівки належать. Висновок судово-психіатричної експертизи обвинувачений також вважав недопустимим доказом, оскільки експертиза була проведена після проходження ним ОСОБА_8 в СІЗО курсу лікування у лікаря психіатра (а.с. 42 т.3). Враховуючи викладене, ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким просив його виправдати у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення (а.с. 16 т.5).

В наступних доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначав про свою невинуватість, про відсутність належних і допустимих доказів вини, про недопустимість пояснень свідків, про порушення при його затриманні, про порушення права на захист, оскільки суд відмовив у задоволенні його клопотання про допит дружини. Просив врахувати його стан здоров`я, через який він не міг вчинити вбивство. Просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, виправдувальний вирок. Також просив кваліфікувати його дії за ст. 396 КК України та в межах її санкції призначити йому покарання і просив надати можливість вступити на захист держави (а.с. 53 т. 5).

Захисник вважав, що вирок суду має бути скасовано у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (п.2 ч.1 ст.411 КПК України).

Так, захисник стверджував, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що під час доставления його та ОСОБА_8 до відділу поліції на Першотравневу, 21 в м. Сумах з села Н.Сироватка, автомобіль поліції, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_8 , зупинився на роздоріжжі, а потім від`їхав від дороги в бік лісосмуги. Інший поліцейський автомобіль,в якому знаходився свідок ОСОБА_15 , чекав обабіч дороги. Захисник стверджував, що в цей час над обвинуваченим здійснювалися тортури та психологічний тиск, з метою змусити ОСОБА_8 визнати себе винним у скоєнні вбивства. Вказаному суд першої інтанції оцінки не дав.

Також, захисник вважав, що суд у вироці відобразив лише частину показів свідка ОСОБА_15 .

Іншою підставою для скасування вироку захисник вважав те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (п.1 ч.1 чт. 411 КПК України).

Так, захисник стверджував, що жоден допитаний свідок на надав таких показів, які б прямо чи опосередковане могли б вказувати на вчинення злочину його підзахисним. Зазначав, що покази свідка ОСОБА_14 про те, що між підзахисним то його вбитою матір`ю, постійно виникали сварка не можуть бути покладені в основу висновку про причетність ОСОБА_8 до скоєного злочину. Будь-яких викривальних показів щодо обвинуваченого, жодним свідком надано не було.

Пояснення потерпілого ОСОБА_10 , сторона захисту також вважала такими, що не мають чіткого викладення обставин вбивства та що саме ОСОБА_8 причетний до нього. Потерпілим надані покази під емоційним впливом, оскільки, вбита людина була його бабусею. Також потрібно критично ставитися до показань потерпілого, враховуючи неприязні стосунки, які склалися між ним та обвинуваченим.

Щодо висновків судово-медичних експертиз, то їх захисник вважав такими, які жодним чином не доводять причетості ОСОБА_8 до вбивства.

Так, стверджував, що дактелоскопічна експертиза дійсно встановила, що в будинку на певних речах та пляшці від спиртних напоїв, були відбитки пальців обвинуваченого. Але це є закономірним явищем, оскільки, ОСОБА_8 проживав в даному домоволодінні.

Захисник звертав увагу, що у всіх висновках СМЕ зазначається майже ідентичний висновок, про те, що кров, залишилась на речах, що надані на дослідження та які належали потерпілій ОСОБА_16 , з великою долею ймовірності належить даній потерпілій. Даних за можливе походження цих слідів крові від обвинуваченого ОСОБА_8 не одержано. Такі висновки СМЕ ніяким чином не доводять причетність ОСОБА_8 до даного злочину.

Також, сторона захисту звертала увагу на те, що суд першої інстанції оцінюючи докази оцінив такий доказ, як протокол слідчого експерименту, як беззаперечний доказ винуватості ОСОБА_8 , тоді як на останнього був фізичний і психологічний тиск і слідство змусило ОСОБА_8 до такого слідчого експерименту.

Також ще однією з підстав для скасування вироку, захисник зазначав неповноту судового розгляду, яка полягає в тому, що судом були відхилені клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Даний свідок ОСОБА_17 змогла б надати покази стосовно того, що обвинувачений не мав неприязних стосунків зі своєю матір`ю та в нього не було жодного мотиву вчиняти вбивство. З`ясування таких обставин могло б мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого вироку.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор та потерпілий апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.09.2020 року, близько 13 год. 10 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у кімнаті кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю матір`ю ОСОБА_16 вирішив протиправно заподіяти смерть останній. З цією метою, ОСОБА_8 , діючи умисно, тримаючи у правій руці ніж, який він взяв зі столу в кухні, у короткий проміжок часу наніс ОСОБА_16 численні колото-різані поранення обличчя, спини, шиї, а також в подальшому грудної клітки та черевної порожнини, з ушкодженнями численних судин шиї невеликих діаметрів, лівої частки щитоподібної залози, міжреберних артерій та вен зліва, грудного відділу аорти, правої частки печінки, лівої нирки, які супроводжувалися гострою крововтратою, завдавши не менше 19 ударів гострим предметом, в результаті чого наступила смерть ОСОБА_16 , у такий спосіб умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 просили визнати не винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, з апеляційних скарг обвинуваченого і захисника вбачається, що обидва апелянта вважали вину обвинуваченого ОСОБА_8 не доведеною, а притягнення до кримінальної відповідальності його за ч. 1 ст. 115 КК України, безпідставним.

В обґрунтування своїх апеляційних скарг обвинувачений і захисник наводили ряд доводів, які вважали, такими, що в цілому законність вироку суду ставлять під сумнів, і цей вирок в їх розумінні підлягає безумовному скасуванню.

Водночас, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності із заявленими апелянтами доводами колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду. Так само предметом перевірки судом було дотримання вимог КПК України під час здійснення досудового слідства, а зібраним в результаті доказам надана належна правова оцінка.

Так, з матеріалів справи видно, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що вину у вчиненні злочину він не визнає і пояснював, що приблизно 20.07.2020 він разом з жінкою ОСОБА_18 переїхали жити до його матері ОСОБА_16 , жили в літній кухні бо матір не пустила жити в будинку. 13.08.2020 жінка поїхала від нього та жила мабуть у своїх батьків, де точно не знає, а він проживав разом з матір`ю. Незадовго до смерті матері він знайшов роботу, на яку повинен був їхати 20.09.2020, також йому написала жінка, що повинна приїхати. 18.09.2020 він його знайомий ОСОБА_14 ремонтували гараж, який знаходився в кінці вулиці, пили горілку, після чого він пішов додому. Перебуваючи вдома до нього зайшов в гості інший знайомий, з яким вони також пили горілку до 23:00 год, потім ліг спати. 19.09.2020 він зранку прокинувся, спілкувався з матір`ю, потім пішов до церкви. З церкви повернувся близько 10:00 год, пив чай, потім прийшов його син ОСОБА_10 , який пішов у будинок, де перебувала ОСОБА_16 , а він у свою чергу пішов спати у літню кухню. Через деякий час він почув якийсь звук, встав та пішов до хати. Зайшов у будинок близько 13:00 год. та побачив, що на підлозі лежить тіло його матері в крові, рядом лежав ніж. Він подумав, що хтось є у будинку та схопив цей ніж, однак у будинку нікого не було. Хто здійснив вбивство він не бачив та не знає. Після цього він з метою, щоб не розкладалося тіло матері, затягнув його в підвал, також він помив ніж та витер на проході кров. Швидку допомогу та поліцію він не викликав. Взуття, у якому він топтався по крові, він переодягнув, а кросівки з кров`ю вкинув у пакет та пізніше викинув його. Одразу він подумав, що вбивство могла скоїти його жінка та він вирішив поїхати у Чернігівську область, де вона повинна була проживати, щоб спитати її про це. Однак він мав всього 70 грн, грошей у нього на дорогу не було і тому він поїхав до знайомого в с. Сироватка щоб взяти грошей на дорогу. Грошей у знайомого не виявилося, перебуваючи у останнього вдома він вжив алкогольний напій та залишився ночувати. Вранці приїхали працівники поліції та затримали його. Працівники поліції чинили на нього тиск, погрожували і тому він на досудовому слідстві зізнався у скоєнні вбивства, під час слідчого експерименту вказав як ніби то все відбувалося, однак це не відповідає дійсності. Хто саме на нього чинив тиск сказати не може, під час досудового розслідування з приводу незаконного тиску на нього до правоохоронних органів не звертався, також зразу боявся казати про це захиснику.

Вислухавши та проаналізувавши вказані пояснення обвинуваченого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину при зазначених обставинах повністю підтверджується наступними дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що на час вчинення злочину відносно його бабусі ОСОБА_16 він проживав в одному домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 разом з останньою, також із ними проживав його батько ОСОБА_8 . Він з бабусею проживав у будинку а батько у флігелі. 19.09.2020 він проснувся, поспілкувався з бабусею та поїхав у центр міста. Приблизно в 17:30 год. він повернувся однак вдома бабусі не було, він бачив сліди крові, також бачив її телефон. Він пішов до хрещеного, який проживав поряд. Приблизно в 18:00 год. після огляду домоволодіння йому хрещений сказав, що тіло бабусі лежить у погребі. На цей час ОСОБА_8 вдома не було. Хто скоїв вбивство йому не відомо, також пояснив, що ОСОБА_8 раніше вже проявляв агресію до ОСОБА_16 , зокрема бігав за нею з сокирою.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснив, що є хрещеним ОСОБА_10 , в день загибелі ОСОБА_16 до нього прийшов потерпілий ОСОБА_10 і сказав, що вдома відсутня бабуся, однак в будинку є сліди крові та лежить мобільний телефон, що належить ОСОБА_16 . Він разом з іншим своїм знайомим та ОСОБА_10 пішли до домоволодіння за місцем проживання загиблої, він та знайомий почали обдивлятися господарські споруди, а ОСОБА_10 залишився на вулиці, коли заглянув у підвал то побачив ноги ОСОБА_16 , зрозумів що остання вже не жива, всередину не залазив. Коли він сказав ОСОБА_10 про те, що його бабусі вже немає, що вона померла, у останнього змінився психічний стан, він був у шоці, не міг зателефонувати в поліцію. Також підтвердив, що у ОСОБА_10 та бабусі були дуже добрі відносини, тоді як між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 виникали сварки.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив, що проживає в с. Нижня Сироватка, знає ОСОБА_8 давно, у вересні 2020 до нього додому прийшов ОСОБА_8 , сказав що йому погано та він прийшов пішком з м. Суми, просив похмелитися та попрохав дозволу переночувати пару днів. Він подумав, що обвинуваченому погано у зв`язку з похміллям, дав йому випити алкоголю та дозволив переночувати лише до ранку. Зранку, коли вийшов з дому, він від працівників поліції дізнався про вбивство матері ОСОБА_8 , також працівникам поліції повідомив про місцезнаходження ОСОБА_8 , потім обвинувачений був затриманий.

Також судом першої інстанції досліджено і ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, а саме:

- протокол огляду місця події (т.2 а.п. 6-36, 126) з якого встановлено, що в період часу з 19:31 год. 19.09.2020 до 00:41 год. 20.09.2020 за адресою м. Суми, вул. Тиха, б. 9 на лінолеумі підлозі коридору будинку виявлені плями бурого кольору, у кухні на дверях із внутрішнього боку, підлозі, стінах, взутті, кришці до підвалу також виявлені плями бурого кольору. Поряд із відкритою кришкою до підвалу виявлені 2 цвяхи довжиною по 8 см. кожний, у підвалі виявлено труп ОСОБА_16 із численними ранами голови та тіла, а на сходинках до підвалу плями бурого кольору;

- висновок дактилоскопічної експертизи (т.2 а.п.127-142) з якого встановлено, що слід пальця руки, виявлений під час огляду місця події на поверхні пляшки «Хортиця», залишений пальцем лівої руки ОСОБА_8 ;

- висновки судово-медичних іммунологічних експертиз (т.2 а.п. 144-178) з яких встановлено, що походження слідів крові, знайдених на вилучених під час огляду місця події та під час огляду трупу предметах, можливе від потерпілої ОСОБА_16 ;

- протокол огляду трупу, з якого встановлено наявність тілесних ушкоджень, зазначених в обвинуваченні (т.2 а.п. 37-46);

- висновок судово-медичної експертизи трупа (т.2 а.п. 47-53) з якого встановлено, що смерть ОСОБА_16 настала внаслідок колото-різаних поранень тіла (шиї, грудної клітки, черевної порожнини, за очеревинного простору), з ушкодженням численних судин шиї невеликих діаметрів, лівої частки щитоподібної залози, міжреберних артерій та вен зліва, грудного відділу аорти, правої частки печінки, лівої нирки, які супроводжувалися гострою крововтратою. Враховуючи локалізацію і кількість тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_16 останній було нанесено не менш як 19 ударів колюче-ріжучим предметом, яким могли бути частини клинка ножа. Всі виявлені на трупі ОСОБА_16 тілесні ушкодження були спричинені зажиттєво, незадовго до моменту настання смерті або в момент її настання. Колото-різані поранення тіла знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть після заподіяння тілесних ушкоджень могла наступити одразу або через кілька хвилин. Наявність колото-різаних ран на різних ділянках тіла потерпілої можуть вказувати на те, що між нападаючою особою та потерпілою була боротьба і потерпіла оборонялася. Різноманітність локалізації тілесних ушкоджень (голова, шия, тулуб), виявлених на трупі ОСОБА_16 та різнонаправленість раньових каналів, можуть свідчити про те, що ушкодження потерпілій були спричинені у динаміці, тобто під час спричинення тих чи інших тілесних ушкоджень положення потерпілої та нападаючої особи змінювалося. При експертизі трупа ОСОБА_16 ознак активного або пасивного переміщення потерпілої особи, після заподіяння їй ушкоджень, не виявлено. Виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження, а саме садна лобно-скроневої ділянки зліва, спинки носа, ділянки правого ліктьового суглобу, ділянки лівого ліктьового суглобу, гомілок могли утворитися як при падінні з висоти власного зросту, з послідуючим травмуванням об тверде покриття (предмети), так і при травматичній дії тупих предметів на дані ділянки тіла;

- висновок судово-медичної експертизи (т.2 а.п. 143) з якого встановлено, що в крові трупа ОСОБА_16 етиловий спирт не виявлений;

- висновки судово-медичних експертиз речових доказів, а саме клаптиків шкіри (т.2 а.п.181-184, 195-203) з яких встановлено, що колото-різані рани утворилися від колючо-ріжучої дії гострокінцевого, одностороннього гострого предмету, типу ножа, що володіє колюче-ріжучими властивостями та має відносно гостре лезо та обух з добре вираженими ребрами. В ділянці ран виявлені сліди заліза;

- висновок експертизи (т.2 а.п. 195-203) з якого встановлено, що колото-різані ушкодження, виявлені на клаптиках шкіри з трупа ОСОБА_16 , могли бути заподіяні клинком ножа № 3, вилученого під час огляду домоволодіння;

- висновок судово-медичної експертизи речових доказів, а саме джемпера (т.2 а.п.190-194) з якого встановлено, що на джемпері виявлені чисельні наскрізні ушкодження тканини, не менш як 15, мають ознаки ріжучої дії знаряддя;

- протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 (т.2 а.п.73-77, 119) з якого встановлено, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень та вчинення злочину, зокрема продемонстрував в якому місці потерпіла вдарила його ганчіркою по обличчю у домоволодінні, де взяв ніж на столі, яким чином приблизно наносив їй удари, оскільки точно не пам`ятав їх кількість та в які місця наносив, місце де впала потерпіла після нанесення ударів та її положення тіла, як вкинув потерпілу в підвал головою вниз, продемонстрував як забивав кришку у підвал двома гвіздками, як помив ніж та поклав його у стіл, як витирав підлогу від крові, вказав місце в домоволодінні, де він взяв пляшку з бензином щоб пізніше спалити свою одежу, також продемонстрував, де він на вулиці у сміттєві баки викинув своє взуття зі слідами крові;

- протокол огляду (т.2 а.п.83-85) відповідно до якого було оглянуто сміттєві баки по АДРЕСА_3 , з яких вилучено кросівки зі слідами речовини бурого кольору, на які під час слідчого експерименту вказав ОСОБА_8 . Згідно висновку імунологічної експертизи (т.2 а.п.86-88) на вказаних кросівках було виявлено сліди крові, походження яких можливе від ОСОБА_16 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 995/661 (а.п. 79-82) з якого встановлено, що механізм і локалізація утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 , може частково відповідати механізму та локалізації заподіяння їй тілесних ушкоджень, продемонстрованих підозрюваним ОСОБА_8 під час слідчого експерименту. За тих обставин, кількості, локалізації і характеру ударів, які були продемонстровані підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, можливе отримання потерпілою тільки частки тих тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі ОСОБА_16 . Вказані висновки експерта пояснюються тим, що під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показував приблизну кількість ударів, як він пояснював під час слідчого експерименту, він точно не пам`ятав скільки і куди саме наносив удари. Крім того тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння тіла в погріб при ударах об тверді поверхні. Зазначені обставини можуть пояснювати те, що ОСОБА_8 під час слідчого експерименту не продемонстрував механізму спричинення всіх тілесних ушкоджень.

- висновок судово-психіатричної експертизи (т. 2 а.п. 89-94) з якого встановлено, що ОСОБА_8 на момент скоєння кримінального правопорушення не перебував в стані фізіологічного афекту, не перебував в стані вираженого емоційного збудження або вираженого емоційного напруження.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_8 є винним у його вчиненні.

Ні обвинуваченим, ні стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_8 , через те що версія обвинуваченого і сторони захисту була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Так, з матеріалів справи видно, що в суді першої інстанції виступали предметом дослідження всі ті доводи обвинуваченого і захисника, про які вони заявили апеляційному суду.

Зокрема обвинувачений заявляв про відсутність у нього умислу і мети на вчинення вбивства ОСОБА_16 (своєї матері), однак як правильно зауважив суд першої інстанції про умисел ОСОБА_8 на вбивство свідчить те, що останній наніс значну кількість ударів потерпілій колюче-ріжучим предметом - ножем в життєво важливі органи. Він не міг не розуміти, що внаслідок таких ударів може настати смерть потерпілої.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_10 (син обвинуваченого) повідомляв суду, що ОСОБА_8 (батько) раніше вже проявляв агресію до ОСОБА_16 , зокрема бігав за нею з сокирою. Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 , між іншого, повідомив суду, що «коли він сказав ОСОБА_10 про те, що його бабусі вже немає, що вона померла, у останнього змінився психічний стан, він був у шоці, не міг зателефонувати в поліцію».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив проаналізувати пояснення потерпілого ОСОБА_10 і з`ясувати у нього, чому він копирсався в його мобільному телефоні. Характеризував сина з негативного боку і припускав, що вбивство міг вчинити саме він син через бажання отримати спадщину. Сторона захисту в апеляційній скарзі зазначала, що достовірність пояснень потерпілого ОСОБА_10 слід поставити під сумнів через його неприязні відносини з обвинуваченим.

До вказаних доводів апелянтів колегія суддів відноситься критично, оскільки судовий розгляд справи і її апеляційний перегляд здійснюється виключно в межах пред`явленого особі обвинувачення ч.1 ст. 337 КПК України. Колегія суддів проаналізувала пояснення потерпілого надані ним в суді першої інстанції, про повторний допит потерпілого апелянти не заявляли. Тому, з пояснень потерпілого колегією суддів не встановлено обставин, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, а мотив на вчинення потерпілим злочину (спадщина) ґрунтується виключно на припущеннях обвинуваченого і, з урахуванням встановлених обставин, бажанням перекласти свою вину на іншого, що також узгоджується з доводами захисника про існування неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим.

Щодо тих обставин, що ОСОБА_8 сховав труп потерпілої у підвал, кришку підвалу забив гвіздками, помив ніж від крові, частково прибрав кров на підлозі, переодягнувся, викинув свої кросівки зі слідами крові, не викликав поліцію чи швидку допомогу, не повідомив сина про подію та намагався пожити кілька днів у знайомого, суд першої інстанції розцінив як те, що ОСОБА_8 хотів сховати сліди вчинення злочину та ухилитися від відповідальності за скоєне, що колегія суддів вважає обґрунтованим та логічно правильним.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 все визнав і в деталях розповів про всі обставини справи в тому числі як він вчинив злочин, що робив після цього. Потім ОСОБА_8 свої покази зміни, і в суді першої інстанції повідомив вже дещо інше злочин вчинив не він, а на слідчому експерименті обмовив себе, оскільки відносно нього поліцією застосовувались недозволені методи. Просив визнати проведений з ним слідчий експеримент недопустимим доказом. В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечує факт вчинення ним вбивства та одночасно просить перекваліфікувати його дії на інший злочин за ст. 396 КК України приховування злочину. При цьому, він зазначає, що дійсно він виявив тіло матері ОСОБА_16 зі слідами крові, бачив ушкодження на спині, оскільки подія припала на суботу (вихідний день) вирішив тіло перемістити до погреба «щоб краще збереглось», в деталях зазначив як саме «ногами вперед», скинув його туди, ляду забив гвіздками. В будинку витер кров «щоб не розносилась по хаті». Взуття, у якому він топтався по крові, він переодягнув, а кросівки з кров`ю вкинув у пакет та пізніше викинув його. Одразу він подумав, що вбивство могла скоїти його жінка та він вирішив поїхати у Чернігівську область, де вона повинна була проживати, щоб спитати її про це. Однак він мав всього 70 грн, грошей у нього на дорогу не було і тому він поїхав до знайомого в с. Сироватка щоб взяти грошей на дорогу. Грошей у знайомого не виявилося, перебуваючи у останнього вдома він вжив алкогольний напій та залишився ночувати. Вранці приїхали працівники поліції та затримали його.

Такі пояснення суд першої інстанції та колегія суддів апеляційного суду вважає непослідовними і такими, що не відповідають обставинам справи, вони не узгоджуються з зазначеним вище висновком експерта, згідно якого ознак активного або пасивного переміщення потерпілої особи, після заподіяння їй ушкоджень, не виявлено.

Крім того пояснення ОСОБА_8 в частині намірів взяти кошти на поїздку у Чернігівську область у знайомого не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що ОСОБА_8 просив тільки похмелитися та переночувати пару днів. Ніяких відомостей ні про смерть матері, ні про необхідність поїздки в м. Чернігів, ні про підозри обвинуваченого щодо причетності його дружини до вбивства ОСОБА_8 свідку не повідомляв. Як вбачається з показів свідка ОСОБА_15 обвинувачений хотів лише переночувати кілька днів, що суд першої інстанції правильно розцінив як наміри ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності. Також сам ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомляв, що йому не було точно відомо, де на той час проживала його дружина.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту та відеозапису зазначеної слідчої дії, слідчий експеримент було проведено у відповідності до вимог КПК України, в присутності захисника, із застосуванням відеозапису, під час слідчого експерименту ОСОБА_8 самостійно демонстрував механізм вчинення злочину, вказав місце, де викинув кросівки зі слідами крові, зокрема під час слідчого експерименту вони і були виявлені, тиск на обвинуваченого ніхто не здійснював, а тому підстави для визнання слідчого експерименту недопустимим доказом встановлено не було.

Більше того, апеляційним судом було надано обвинуваченому ОСОБА_8 і його захиснику вжити заходів по зверненню до відповідних на те органів із заявою про застосування поліцією до ОСОБА_8 в ході слідства недозволених методів, в тому числі фізичного чи психологічного насилля.

В ході апеляційного перегляду справи за заявою ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України ТУ ДБР у м. Полтаві провело розслідування, однак постановою від 28.07.2023 кримінальне провадження № 0000008 від 19.01.2022 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова про закриття кримінального провадження виступила предметом дослідження колегії суддів та було встановлено, що її обвинувачений отримав під підпис 02.08.2023. Відомостей про оскарження цієї постанови слідчого чи обвинуваченим чи захисником колегії суддів не надано.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав стверджувати про застосування відносно ОСОБА_8 недозволених методів слідства та безпосередньо для визнання проведеного з його участю протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, як на тому наголошували апелянти.

Пояснення ОСОБА_8 в частині, що він, виявивши труп матері, вкинув його у підвал, підвал забив гвіздками, нікому про це не повідомив, не викликав поліцію, а без наявності грошей вирішив їхати у Чернігівську область шукати дружину, місце проживання якої йому достеменно не було відоме, колегія суддів як і суд першої інстанції вважає непослідовними та такими, що не відповідають обстановці.

Тому перелічені вище доводи обвинуваченого колегія суддів визнає такими, що надані ним з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений зазначав про те, що:

- вирок суду першої інстанції не підписаний суддею, однак вказане не відповідає дійсності;

- всі висновки експертів підтверджують лише його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину, однак обґрунтувань того, яким саме чином вони це роблять обвинувачений не вказав;

- суд не перевірив його обвинуваченого алібі, однак до вказаного колегія суддів відноситься критично так як, з урахуванням встановлених обставин, вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження;

- пляшку з відбитком пальця знайшли не в будинку, а в літній кухні, однак як ця обставина виключає факт існування на ній відбитку, що належить ОСОБА_8 , обвинувачений не зазначає як і того, чим дана обставина ставить під сумнів допустимість доказів;

- в будинку були непридатні для ідентифікації відбитки, однак вони і могли належати вбивці, що колегія суддів вважає нічим іншим як припущенням обвинуваченого;

- не відповідають висновки суду про те, що він ОСОБА_8 з ОСОБА_14 після ремонту гаражу пили горілку, насправді не пили, а поділили навпіл, однак як ця обставина має значення для справи обвинувачений не вказав;

- до свідка ОСОБА_15 він ОСОБА_8 поїхав не за грошима, а з метою щоб той доставив його машиною до дружини, щоб з`ясувати обставини вбивства. Мав намір повернутись та звернутись до поліції. Водночас з пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_8 просив у нього лише похмелитися та попрохав дозволу переночувати пару днів. ОСОБА_8 жодних дій по заяві до поліції про злочин так і не вчинив;

- кому належать кросівки зі слідами крові яка належить потерпілій слідством не встановлено, однак в своїй же апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що кросівки його, а кров потерпілої на них могла утворитись від того, що він мив пол. В будинку після вбивства матері;

- на підставі чого його ОСОБА_8 було затримано та чи роз`яснено права ? З матеріалів справи, а саме з протоколу затримання від 20.09.2020 (а.с. 89 т.3) вбачається, що ОСОБА_8 було затримано на підставі п.2 ч.1 ст. 208 КПК України, роз`яснено його права, забезпечено захисником та повідомлено про затримання його дружину ОСОБА_18 ;

- суд не вказав точну кількість заданих потерпілій ударів. Однак вказане не узгоджується з матеріалами справи, де видно, що судом встановлено, що потерпілій було завдано не менше 19 ударів гострим предметом, в результаті чого наступила смерть ОСОБА_16 ;

- механізм нанесення тілесних ушкоджень не узгоджується з тими ушкодженнями, що виявили у потерпілої. Однак, як вказувалося вище у висновку судово-медичної експертизи № 995/661 (а.п. 79-82) вказане пояснюються тим, що під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показував приблизну кількість ударів, як він пояснював під час слідчого експерименту, він точно не пам`ятав скільки і куди саме наносив удари. Крім того тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння тіла в погріб при ударах об тверді поверхні. Зазначені обставини можуть пояснювати те, що ОСОБА_8 під час слідчого експерименту не продемонстрував механізму спричинення всіх тілесних ушкоджень;

- експерт встановив, що активного чи пасивного переміщення потерпілої після вбивства не встановлено, що на переконання обвинуваченого, підтверджує те, що до погребу він перемістив мертве тіло. Вказана обставина лише підтверджує подальші дії обвинуваченого після вбивства, однак ніяк не виключає з його дій складу інкримінованого йому злочину;

- покази свідка ОСОБА_14 не допустимі, оскільки він вказав, що погріб відкривав за кільце, однак він обвинувачений ляду до погребу забив двома цвяхами. З наданих суду першої інстанції свідком пояснень вбачається, що «коли заглянув у підвал то побачив ноги ОСОБА_16 , зрозумів що остання вже не жива». Про допит цього свідка, з метою встановлення на думку обвинуваченого невідповідностей в його поясненнях, апелянти клопотань не заявляли, а інших підстав не довіряти свідку колегією суддів не встановлено;

- покази свідка ОСОБА_15 не допустимі, оскільки він про його ОСОБА_8 місце знаходження, повідомив поліції не після того, як дізнався про вбивство ОСОБА_16 , а після того, як ОСОБА_15 поліція затримала за вчинення іншого злочину. З вказаних вище обвинуваченим підстав колегія суддів не може визнати пояснення цього свідка не допустимими, оскільки вказана обставина не підтверджена, та в цілому не впливає на доведеність вини обвинуваченого;

- в реєстрі досудового розслідування відсутні протоколи допиту окремих свідків. Між тим, колегія суддів звертає увагу на положення ч.1 ст. 23 КПК України де показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тому, як вказана обставина могла вплинути на правильність встановлених судом фактичних обставин справи і доведеність вини обвинуваченого, колегією суддів не встановлено. Більше того, обвинувачений не конкретизує про яких саме свідків йде мова;

- суд вказав, що поряд з відкритою кришкою в підвал виявлено два цвяха, що суперечить протоколу ОМП де видно, що цвяхи вбиті в ляду молотком. До вказаного колегія суддів відноситься критично, оскільки існування цвяхів ніким не заперечується, та в цілому правильність встановлення фактичних обставин справи під сумнів не ставиться. Сам обвинувачений в своїх доводах підтверджував факт, що після того, як помістив тіло до підвалу він забив кришку до погребу двома цвяхами.

Також обвинувачений просив надати оцінку знаряддю вбивства,висновкам експертів та відео слідчого експерименту, що колегія суддів оцінила з досліджених судом першої інстанції доказів. Окремих підстав для повторного дослідження цих доказів апелянти не заявили та апеляційний суд не встановив.

Не вказав обвинувачений і обґрунтувань своїм доводам в частині упередженості суду та прокурора і у їх меті на затягування розгляду справи, а тому колегія суддів такі доводи розцінює як надумані.

Також обвинувачений ОСОБА_8 ставив під сумнів достовірність висновку судово-психіатричної експертизи, оскільки її провели після його курсу лікування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», що колегія суддів вважає безпідставним, оскільки по-перше обвинувачений не надав жодних доказів щодо свого лікування в цілому, по-друге свій висновок експерт робив з урахуванням того чи міг обвинувачений на час вчинення злочину усвідомлювати свої дії і керувати ними, а по-третє ні обвинуваченим, ні захисником клопотання про призначення додаткової, повторної судово-психіатричної експертизи не заявлялось.

Щодо стану здоров`я на який посилався обвинувачений як на підставу того, що саме через нього він не міг вчинити вбивство, то колегія суддів такі доводи вважає надуманими з огляду на відсутність будь-якого доказового підтвердження, а саме в частині слабкості його здоров`я, перебування на обліках у лікарів, проходження лікування, тощо.

Щодо апеляційної скарги захисника то тут сторона захисту вказувала про те, що:

- суд у вироці відобразив лише частину пояснень свідка ОСОБА_15 , однак що саме не відображено судом і яким чином вказане впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи і доведеність вини обвинуваченого, апелянт не вказав;

- свідки прямо не вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила злочин, однак колегія суддів зауважує, що їх пояснення виступають додатковими доказами у встановленні вини обвинувачено та в сукупності з письмовими доказами утворюють повноту доказової бази;

- пояснення свідка ОСОБА_14 , про сварки обвинуваченого і потерпілої, не підтверджують вини ОСОБА_8 на що колегія суддів зауважує, що вказана обставина є лише додатковою у встановленні повноти фактичних обставин справи і дійсно сама по собі не доводить вини обвинуваченого;

- висновки експертиз не доводять вини обвинуваченого, сліди відбитків пальців могли бути, оскільки ОСОБА_8 проживав у цьому господарстві, а сліди крові виявлені на речах походять від потерпілої, а не від обвинуваченого. До вказаного колегія суддів відноситься критично, оскільки сліди крові потерпілої на речах обвинуваченого та відбиток пальців обвинуваченого на пляшці безумовно утворюють зв`язок між ним та вчиненим злочином.

Щодо свідка ОСОБА_11 (дружини обвинуваченого), в допиті якої стороні захисту відмовив суд першої інстанції і про що вели мову апелянти, вважаючи, що цей свідок міг повідомити суду про відсутність у ОСОБА_8 конфліктів з потерпілою ОСОБА_16 то тут колегія суддів зауважує, що дійсно у допиті цього свідка суд відмовив, однак між іншого з матеріалів кримінального провадження видно, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.01.2012 ОСОБА_8 визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України вчинених відносно своєї покійної матері ОСОБА_16 у 2011 році (а.с. 143 т.3).

Таким чином колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки він скоїв вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть іншій особі.

Підстав для перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 396 КК України, як того просив обвинувачений ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Щодо виду і міри покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття "судова дискреція" (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону, врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується негативно, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення, зарахувавши у строк відбування покарання на підставі ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджував, що до кримінальної відповідальності не притягувався, працював, звертав увагу на свій вік, стан здоров`я, а також на те, що втратив матір, дружину, роботу, житло і волю.

У відповідь на вказані обставини колегія суддів зауважує на тому, що підставою для втрати ОСОБА_8 матері, волі і житла стало вчинення ним особливо тяжкого злочину вбивства, із заподіянням потерпілій прижиттєво не менше 19 ударів гострим предметом, а в послідуючому, без виклику швидкої допомоги та поліції, поміщення її тіла до погреба з послідуючим вжиттям заходів по «замітанню слідів» вчиненого злочину.

В судовому засіданні, попри встановлення вини обвинуваченого, останній свою вину так і не визнав, у вчиненому не розкаявся, своїх дій не засудив, що свідчить про його вперту позицію спрямовану на уникнення відповідальності.

Обвинувачений зазначав про свій вік 49 років, про стан свого здоров`я, однак колегія суддів, в порівнянні з встановленими фактичними обставинами справи, такі обставини вважає безпідставним, для зміни обвинуваченому призначеного судом першої інстанції покарання в сторону пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Щодо клопотання обвинуваченого про намір проходити службу в ЗСУ, то до його аналізу колегія суддів не вдається, так як його вирішення регулюється окремим порядком передбаченим ст. 616 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2022 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4