Справа № 515/1338/23
Провадження № 1-кп/515/1689/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000500 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Татарбунари Одеської області, з професійно-технічною освітою, одруженого, дітей і утриманців не має, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

встановив:

Відповідно до преамбули Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Земельного Кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, моря, річки, озера, водосховища, інші водні об`єкти, болота, а також острова, не зайняті лісами, прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як З гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Частиною першою ст. 59 Земельного кодексу України, передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). На умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови можуть передаватись лише для сінокосіння, гвбогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 Земельного кодексу України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (ст. 61-62 Земельного кодексу України, ст.89-90 Водного кодексу України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

ОСОБА_4 , діючи у супереч вимог ст. 60, 61, 116-126 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, та оформляється відповідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. б ст. 211 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у порушення ст. 87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в період з 2021 року по 04 липня 2023 року, самовільно зайняв земельну ділянку без кадастрового номеру, яка має обмеження у вигляді водоохоронної зони водного об`єкту, прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах, на території Татарбунарської об єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, а саме східна околиця м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області біля 139 км автодороги Одеса-Рені, яка відповідно до ст. 88 Водного кодексу України є охоронною зоною, розоравши та вирощуючи тернові культури на земельній ділянці площею 8,9004 га.

Суд вважає встановленими обставини вчинення ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення, а ОСОБА_4 винуватим у їх вчиненні та кваліфікує ці його дії за ч.2 ст.197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 обставини вчинення кримінального правопорушення, та вину у скоєнні вказаного злочину визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та надав пояснення про те, що він дійсно земельну ділянку яка є охоронною зоною, про що йому було відомо, розорав та вирощував зернові.

16 серпня 2023 року між потерпілим та обвинуваченим було укладено угоду про примирення, за умовами якої сторони досягли порозуміння, погодилися щодо обставин вчиненого злочину, призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік, із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, наслідками укладення, затвердження та невиконання, в тому числі навмисного невиконання цієї угоди.

У судовому засіданні обвинувачений, будучи ознайомленим з наслідками укладення угоди про примирення, які передбачені ч.3 ст.394, ст.ст.473-476 КПК України, просив затвердити її та призначити узгоджене покарання. Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 у своїй заяві також просив затвердити угоду про примирення від 16 серпня 2023 року та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Прокурор вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КПК України, проти затвердження угоди не заперечував.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення на відповідність вимогамКПК та КК України, впевнившись в тому, що умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим та обвинуваченим.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд вважає, що сторонами угоди про примирення враховані характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання - визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, враховані також особа винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому зазначене в угоді покарання, що суд вважає буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 376, 474, 475КПК України суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 16 серпня 2023 року між потерпілою юридичною особою Татарбунарською міською радою Білгород-Дністровського району Одеської області в особі представника ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та призначити узгоджену міру покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку на один рік не вчинить нового кримінального правопорушення й виконає обов`язки згідно ст.76 КК України:

1-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речовий доказ: комбайн зернозбиральний марки КЗС-11 "ДНІПРО-350", реєстрпаційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_7 та переданий йому на відповідальне зберігання, вважати повернутим власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Даний вирок також може бути скасованим судом за зверненням потерпілого чи прокурора з клопотанням про скасування даного вироку у разі невиконання обвинуваченим даної угоди про примирення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після судового засідання вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1