УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 1527/16503/12

провадження № 51-3451ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року та Одеського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року

залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд

за нововиявленими обставинами вироку цього ж суду від 07 березня 2014 року щодо нього.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалуСуворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року - без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних ухвал у касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, копії оскаржених судових рішень,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження

слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У ч. 1 ст. 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути

на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили,

за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом

із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали,

що належить переглянути.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Суворовського районного суду м. Одеси

від 07 березня 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, оскільки обставини, на які він посилався у своїй заяві, не відносяться до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, на підставі яких можуть бути переглянуті рішення у кримінальних справах.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 наводить доводи, які є аналогічними тим, з якими він звертався до судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд першої інстанції, перевіряючи підстави, які заявник вважав нововиявленими, вивчивши матеріали кримінальної справи № 1527/16503/12, зазначив, що під час ухвалення вироку судом надано оцінку доводам засудженого про застосування

до нього фізичного насилля після затримання та порушення його прав при проведенні інших слідчих дій. Водночас по вказаному факту кримінальна справа була закрита,

а постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 8 листопада 2013 року

у задоволенні скарги ОСОБА_4 про оскарження постанови слідчого прокуратури про закриття провадження по факту незаконних дій співробітників Суворовского РО ВГУ ГУВМС України в Одеській області було відмовлено.

Крім того, судом було встановлено, що в матеріалах справи міститься протокол затримання ОСОБА_4 від 05 травня 2012 року, відповідно до якого останній

о 22:25 був затриманий у порядку ст. 106 (115) КПК України (в ред. 1960 року), під час затримання нічого не виявлялось та не вилучалось, зауважень не надходило. При цьому суд першої інстанції констатував, що мали місце процесуальні порушення порядку затримання, який передбачено ст.106 КПК України (в ред. 1960 року), в той же час вони не впливають на належність вказаного вище протоколу, адже наявність чи відсутність захисника не змогло б вплинути на результати вказаної процесуальної дії, що відповідає правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 червня 2021 року (справа № 204/6541/16к).

Отже, в ході розгляду заяви засудженого судом не встановлено будь-яких нововиявлених обставин та доказів їх наявності, які б дали підстави для скасування вироку суду та постановлення нового з урахуванням виявлених та доведених належними доказами нововиявлених обставин. Процесуальні порушення, на які вказував засуджений і які були встановлені при перегляді вироку суду, не є нововиявленими обставинами і не можуть слугувати підставою для скасування вироку.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам в його касаційній скарзі, ствердив

про правильність висновку суду першої інстанції та у своєму рішенні зазначив,

що обставини, на які посилається засуджений, не відносяться до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК.

При цьому апеляційний суд вказав на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року (справа №315/793/16-к), відповідно до якої процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути

на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Водночас, таких обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі судам на час судового розгляду під час ухвалення судового рішення і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність ухвали,

що належить переглянути, судом не встановлено.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки обставини, наведені засудженим ОСОБА_4 , не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК.

При цьому незгода засудженого із фактичними обставинами справи та оцінкою доказів, викладеною у вироку суду першої інстанції, сама по собі не може бути підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданої до неї копії оскаржуваного судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, засудженому необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Суворовського районного суду

м. Одеси від 21 вересня 2022 року та Одеського апеляційного суду від 20 квітня

2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3