УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 183/5189/21

провадження № 51-2262 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року щодо останнього та ОСОБА_6 ,

встановив:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

15 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 26.04.2021,

о 10 год 54 хв., перебуваючи біля будинку № 23 по вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи умисел на напад з метою заволодіння майном за попередньою змовою з ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, усвідомлюючи відкритий характер своїх противоправних дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, після того як ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 , який сидів на лавці, не менше 10 ударів правою та лівою рукою і одного удару ногою в область голови, знаходячись поруч, також завдав не менше 10 ударів правою та лівою рукою і одного удару ногою в область голови ОСОБА_7 , який закривав голову обома руками.

Продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_5 витяг з лівої кишені штанів ОСОБА_7 належний останньому мобільний телефон «Redmi S2 2/32» вартістю 2429,10 грн, тим самим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відкрито заволоділи майном потерпілого, після чого з місця злочину зникли та розпорядилися вказаним майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинили ОСОБА_7 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду на вказану суму.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування зазначає, що судом апеляційної інстанції невірно надано оцінку доказам наявним у матеріалах кримінального провадження, які досліджені судом першої інстанції та, на думку захисника, підтверджують відсутність в діях

ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Вказує, що вироком суду, що залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, не встановлено наявність попередньої змови між обвинуваченими. Стверджує про порушення місцевим судом вимог ч. 6 ст. 95 КПК України в частині оцінки показань свідка ОСОБА_8 щодо причин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, внаслідок чого невірно встановлено фактичні обставини справи, що не враховано апеляційним судом. Також, на переконання захисника, судом першої інстанції порушено принцип безпосередності дослідження доказів, а судом апеляційної інстанції не надано цьому відповідну оцінку. Дане твердження обґрунтовує незгодою із оцінкою показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Надаючи власну оцінку ряду доказів, відмінну від оцінки наданої судами, вказує на відсутність у діях обвинувачених об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб, і вважає, що є підстави для кваліфікації дій ОСОБА_5 за статтями 122, 125 КК України, так як бійка відбулась на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Окрім цього вказує, що судами не взято до уваги ту обставину, що бійка виникла через конфлікт внаслідок отримання неякісних ліків, а не з метою заволодіння майном потерпілого. Вказує, що відеозаписи слідчих експериментів є недопустимими доказами, оскільки вони є пошкоджені, передивитися їх неможливо, запис погано чути та він постійно переривається. Внаслідок залишення поза увагою вказаних порушень, апеляційним судом прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Переглядаючи вирок місцевого суду, серед іншого за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , у межах її доводів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенняммотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Зокрема, апеляційним судом перевірено аргументи сторони захисту щодо не доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 187 КК України.

Мотивуючи свої рішення суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд, із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, провів повний та неупереджений судовий розгляд щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надав належну оцінку усім доказам у кримінальному провадженні відповідно до вимог статей 85, 86, 94 КПК України, у тому й числі показам обвинувачених, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, та прийшов до висновку про доведеність їх вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на підставі:

- показань свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що на початку осені минулого року, вранці, точну дату і час не пам`ятає, він був свідком бійки, при якій були присутні п`ять осіб - він, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Хто почав бійку не пам`ятає. Події відбувалися біля під`їзду його будинку. Того дня вони втрьох з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 приїхали у лікарню, де останній отримував таблетки по програмі для наркозалежних. Хто почав бійку, під час якої побили ОСОБА_7 , не пам`ятає, хто і скільки ударів наносив потерпілому також не пам`ятає, оскільки з тих подій сплило багато часу. З приводу цих обставин давав показання працівникам поліції, з ним проводили слідчий експеримент, впізнання за фотознімками, тоді говорив правду та пам`ятав усі події, оскільки з моменту події до моменту слідчих дій сплило не багато часу;

- показань свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що навесні минулого року була свідком бійки за участю раніше їй не знайомих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких вона впізнала у судовому засіданні, з потерпілим ОСОБА_7 , який був її знайомим. Вранці того дня нині покійний ОСОБА_7 разом з нею та ОСОБА_9 , пішов до лікарні за таблетками за програмою для наркозалежних. Після відвідання лікарні вони вийшли на двір та присіли на лавочку біля під`їзду навпроти лікарні. Потім до них підійшли обвинувачені і попросили таблетку, потерпілий дав їм таблетку. Вона припускає, що обвинувачені образились на потерпілого через погану таблетку. Після цього почалась бійка, ОСОБА_7 били обвинувачені, удари наносили руками і ногами. При цьому хто скільки ударів наніс потерпілому вона не пам`ятає. ОСОБА_7 нікого не бив, під час побиття він сидів на лавочці, бійка тривала 3-5 хвилин. Після цього обвинувачений, не ОСОБА_5 , забрав у ОСОБА_7 телефон та вони пішли. Потім вона з ОСОБА_9 також пішла, залишивши ОСОБА_7 . Вважає причиною побиття неякісні таблетки. З приводу цих обставин давала показання працівникам поліції, з нею проводили слідчий експеримент, впізнання за фотознімками;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.05.2021 зі свідком

ОСОБА_9 , з якого слідує, що він вказав на обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 26.04.2021. При цьому зазначив, що спочатку ОСОБА_6 наніс приблизно 10 ударів кулаком правої та лівої руки в ділянку обличчя, а потім ОСОБА_5 - приблизно 10 ударів правою та лівою рукою по ділянці голови. В подальшому ОСОБА_5 заподіяв один удар ногою ОСОБА_7 в ділянку правої руки, ідентичний удар був нанесений ОСОБА_6 . Після цього

ОСОБА_5 вказав ОСОБА_6 оглянути кишені та сумку потерпілого і в цей час у останнього викрали телефон з лівої кишені штанів;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.05.2021 зі свідком

ОСОБА_8 , згідно якого вона показала як ОСОБА_7 сидів на лавці біля під`їзду, та в цей час невідомий свідкові чоловік почав наносити тілесні ушкодження потерпілому - приблизно 10 ударів кулаком правої та лівої руки в ділянку обличчя. Надалі останнього продовжив бити ОСОБА_5 - приблизно 10 ударів правою та лівою рукою по ділянці голови, та по одному удару ногою в ділянку правої руки, в частину передпліччя та ліктя. Ідентичний удар був нанесений невідомим чоловіком по тій же ділянці тіла. Потім ОСОБА_5 вказав іншому чоловіку оглянути кишені та сумку ОСОБА_7 і в цей час у останнього було викрадено мобільний телефон з лівої кишені штанів;

- протоколів впізнання за фотознімками від 08.05.2021 і 18.05.2021 зі свідком ОСОБА_9 та від 18.05.2021 зі свідком ОСОБА_8 , з яких слідує, що свідки впізнали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як осіб, що разом спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_7 та заволоділи його майном;

- протоколу слідчого експерименту з відеозаписом за участю ОСОБА_7 від 27.05.2021, в ході проведення якого останній показав, як 26.04.2021, приблизно

о 10 год, йому наносили удари раніше знайомий ОСОБА_5 разом з іншим чоловіком, якого він не знає, після чого у нього забрали мобільний телефон. Потерпілий, зокрема, вказав, що першим бив раніше не знайомий йому чоловік, удари наносив у голову руками та ногами. Потім ОСОБА_5 почав його бити, після чого він упав на лавку, закриваючись руками. Точну кількість ударів назвати не може, оскільки все було розбите, обличчя затікало кров`ю, але ударів було дуже багато. Надалі ОСОБА_5 дав вказівку іншому чоловіку забрати його телефон, і відразу після того, як з кишені витягнули телефон, вони пішли;

- протоколів впізнання особи за фотознімками від 11.05.2021, відповідно до яких ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як осіб, які 26.04.2021 наносили йому тілесні ушкодження та викрали мобільний телефон;

- протоколу огляду предметів від 06.05.2021, згідно якого було оглянуто добровільно виданий ОСОБА_10 диск з відеозаписами, договір фінансового кредиту, закладу, мобільний телефон «Redmi S2 2/32», при перевірці інформації щодо власника телефону наявна інформація про власника акаунта в телефоні - ОСОБА_11 ;

- договору фінансового кредиту, закладу від 26.04.2021, з якого слідує, що ОСОБА_12 передав у заставу мобільний телефон «Redmi S2 2/32», оціночною вартістю 1000 грн, який, згідно наданих ним показань, попросив закласти його до ломбарду ОСОБА_5 ;

- висновку судово-медичної експертизи № 169/Е від 11.05.2021, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, які заподіяні тупими твердими предметами, та могли утворитися в строк вказаний потерпілим та у постанові, тобто 26.04.2021;

- висновків додаткових судово-медичних експертиз № 197/Е від 28.05.2021,

№ 198/Е від 28.05.2021 та № 199/Е від 28.05.2021 про те, що виявлені при експертизі потерпілого тілесні ушкодження заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути рука людини зжата у кулак, або нога у взутті, та могли утворитися при механізмі, вказаним потерпілим та свідками в ході проведення з ними слідчих експериментів.

При цьому, оцінюючи показання свідка ОСОБА_8 в частині припущення свідка про причини побиття ОСОБА_7 , місцевий суд не прийняв їх як доказ на підставі ч. 6 ст. 95 КПК України, з чим обґрунтовано погодилась колегія суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з відеозаписами до них, колегія суддів вказала, що твердження сторони захисту про неприйнятність як доказів відеозаписів слідчих експериментів у зв`язку з тим, що всі відеозаписи пошкоджені, передивитися їх не було можливості хоча і заслуговують на увагу, однак у зв`язку з тим, що з наявних відеозаписів можливо встановити та підтвердити викладені під час слідчих експериментів показання свідків, тому суд першої інстанції правильно прийняв їх як докази винуватості ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 .

Водночас, колегія суддів погодилась із оцінкою доказів наданою місцевим судом, висновком про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій за попередньою змовою групою осіб, та кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 187 КК України.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, вказаний суд зазначив, що розбоєм є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою спричинення такого насильства. Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, охоплюються, зокрема, легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, або незначну втрату працездатності.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов правильного висновку про спрямованість умислу обвинувачених саме на напад з метою заволодіння майном потерпілого, про що свідчить та обставина, що відразу після заволодіння мобільним телефоном напад на ОСОБА_7 з нанесенням тілесних ушкоджень припинився.

При цьому, на думку апеляційного суду, твердження сторони захисту про те, що конфлікт між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 стався через надання потерпілим неякісних таблеток, а не через бажання обвинувачених заволодіти його майном, спростовуються матеріалами провадження, з чим погоджується і Верховний Суд, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість засудженого ОСОБА_5 встановлена «поза розумним сумнівом», на підставі належних, допустимих, та у сукупності та взаємозв`язку узгоджених між собою доказів, його дії кваліфіковані вірно.

Надуманими є доводи касаційної скарги про залишення поза увагою апеляційного суду порушення місцевим судом принципу безпосередності дослідження доказів, оскільки такі аргументи спростовуються змістом оскаржуваної ухвали та по суті зводяться до незгоди із оцінкою доказів, а саме показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та протоколів слідчих експериментів за участю вказаних свідків, і встановлених на їх підставі фактичних обставин кримінального провадження. При цьому, за змістом касаційної скарги захисник не вказує про покладення в основу вироку доказів, які не були безпосередньо досліджені судом.

Відповідно до вимог положень 50, 65, КК України ОСОБА_5 призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вагомих аргументів, які б свідчили пронаявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року щодо останнього та ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3