18.07.2023 Справа № 756/8619/23
Справа №756/8619/23
Провадження №1-кс/756/1591/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 26.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000115 від 26.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , котрий було поміщено на зберігання на територію ВП 1 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, пр. Рокоссовського 10-А, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключ від автомобіля чорного кольору, які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095590, 6 аркушів паперу на яких наявні талони для заправки газом на АЗС «Окко» у кількості 104 шт., які було поміщено до спец. пакету № WAR 1326646, два талони для заправки пальним на АЗС «Окко» «ДП ЄВРО», два талони для заправки пальним «Енерджі 95» на АЗС «Окко» які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095589, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує на те, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000115 від 26.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом незаконного заволодіння шахрайським способом невідомою особою грошовими коштами ОСОБА_5 .

Слідством встановлено, що 06.08.2021 приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 2-Е, шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , в результаті чого спричинив останньому майнову шкоду в особливо великих розмірах.

06.06.2023 старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 було винесено постанову про оголошення розшуку транспортного засобу, яким користувався ОСОБА_6 , а саме: «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

10.07.2023, під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов» 1, було виявлено та в подальшому вилучено: автомобіль «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , котрий було поміщено на зберігання на територію ВП 1 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, пр. Рокоссовського 10-А, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключ від автомобіля чорного кольору, які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095590, 6 аркушів паперу на яких наявні талони для заправки газом на АЗС «Окко» у кількості 104 шт., які було поміщено до спец. пакету № WAR 1326646, два талони для заправки пальним на АЗС «Окко» «ДП ЄВРО», два талони для заправки пальним «Енерджі 95» на АЗС «Окко» які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095589.

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 10.07.2023 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000115 від 26.01.2022.

У зв`язку з наведеним, враховуючи що вказане майно у повній мірі відповідає вимогам ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор надіслав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, у якому зазначив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Власник майна - автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що він є власником вказаного автомобіля, при цьому він не є учасником кримінального провадження та не має до нього жодного відношення. Вказаний автомобіль він на деякий час давав у користування ОСОБА_6 . Накладення арешту на належний йому автомобіль призведе до позбавлення його родини права користування майном. Клопотання просив розглянути за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, письмові пояснення власника майна, приходить до наступного.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, які не відносяться до предметів, вилучених законом із обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речові докази, які були вилучені стороною кримінального провадження, повинні бути як найшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених ст.170-174 КПК України, тобто до накладення на нього арешту в судовому порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності п.9 ч.1 ст. 7 КПК України.

За вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення згідно з вимогами ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000115 від 26.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У рамках даного кримінального провадження 06.06.2023 старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 було винесено постанову про оголошення розшуку транспортного засобу «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . В обґрунтування вказаної постанови слідчим зазначено, що у слідства є вагомі підстави вважати, що вказаний транспортний засіб було придбано за грошові кошти, отримані злочинним шляхом.

10.07.2023, під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов» 1, було виявлено та в подальшому вилучено: автомобіль «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , котрий було поміщено на зберігання на територію ВП 1 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, пр. Рокоссовського 10-А, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключ від автомобіля чорного кольору, які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095590, 6 аркушів паперу на яких наявні талони для заправки газом на АЗС «Окко» у кількості 104 шт., які було поміщено до спец. пакету № WAR 1326646, два талони для заправки пальним на АЗС «Окко» «ДП ЄВРО», два талони для заправки пальним «Енерджі 95» на АЗС «Окко» які було поміщено до спец. пакету № SUD 2095589.

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 10.07.2023 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000115 від 26.01.2022.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні прокурор пов`язує необхідність накладення арешту на вказане вилучене майно з метою збереження речових доказів. Проте, у клопотанні про накладення арешту не доведено, за якими саме ознаками вказане майно віднесено до речових доказів у кримінальному провадженні. Матеріали клопотання не містять відомостей про те, що вказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ від автомобіля чорного кольору, а також талони для заправки на АЗС «Окко» були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або є об`єктами кримінально протиправних дій.

З тексту постанови слідчого від 10.07.2023 про визнання автомобіля «Toyota Prius», сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключа від автомобіля чорного кольору, а також талони для заправки на АЗС «Окко» речовими доказами у кримінальному провадженні вбачається формальне посилання на те, що вказані речі мають значення по кримінальному провадженню. Конкретні визначені ст. 98 КПК України критерії належності вказаних речей до речових доказів в постанові слідчого не визначені. Також не визначені конкретні критерії, передбачені п.п.1-4 ч.2 ст. 167 КПК України.

Відсутнє належне обґрунтування підстав вважати, що вилучене майно, яке належить ОСОБА_4 , має значення речового доказу і у самому клопотанні про накладення арешту на вказане майно, не зазначено і не надано належних доказів того, що досудовим слідством планується проведення експертиз з обов`язковою наявністю транспортного засобу або проведення будь-яких інших слідчих чи процесуальних дій, при яких відсутність даного майна унеможливлює їх проведення, відповідно не доведено правових підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, а за наявних матеріалів твердження сторони обвинувачення про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, викладених прокурором у клопотанні, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна неможливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також того, що обмеження права власності та права користування є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора за недоведеності необхідності арешту майна, який за викладених у клопотанні обставин явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 26.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1