Дата документу 31.07.2023 Справа № 336/5971/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5971/23 Головуючий в 1 інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1090/23 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, Якимівського району, с. Давидівка, громадянина України, військовослужбовця, у військовому званні «сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, свідчать про подальше існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не буде здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить змінити оскаржувану ухвалу та зменшити розмір застави і визначити її розмір 30 прожиткових мінімумів, що становить 74430 грн.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурор на будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється не надано.

Зазначає, що при вирішенні питання про визначення обвинуваченому розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні, суд не в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, згідно яких суд вправі визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що вказані прокурором ризики взагалі не підтверджуються, а навпаки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то події про які зазначено в обвинувальному акті мали місце 25 лютого 2022 року, із вказаного часу ОСОБА_7 нікуди не зникав і не переховувався, перебував за місцем мешкання і приймав участь у підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що щодо ризику незаконно впливати на свідків, то з проміжком часу майже півтора року цей ризик вже не є актуальним, у зв`язку із тим, що всі свідки допитані, проходять військову службу в інших військових частинах в різних областях країни, від жодного із свідків ні рапортів на керівництво, ані заяв до правоохоронних органів про здійснення впливу на свідків не надходило.

Зазначає, що ризики вчиняти інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то матеріалами кримінального провадження також не підтверджено жодним чином.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, сам факт самовільного залишення ОСОБА_7 місця несення служби та перебування протягом більш ніж одного року за межами підрозділу (тобто намагання ухилитись від проходження військової служби) характеризує його як особу, схильну до втечі, а також те, що він має реальну можливість вільної зміни свого місця проживання, підвищує ймовірність його переховування від суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків колегія суддів враховує, що можливість незаконного впливу на них не виключається, оскільки обвинуваченому можуть бути відомі місця проходження ними військової служби, тому він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

До того ж, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Про наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення свідчить те, що ОСОБА_7 був відсутній за місцем несення служби більше року, протягом цього часу проживав у м. Запоріжжі та використовував вигадані дані про себе з метою ухилення від військової служби, що у сукупності з його негативною характеристикою за місцем служби свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення ним повторного самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби або іншого військового кримінального правопорушення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя встановив у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що призначення застави саме в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти наявним ризикам, і такий розмір застави, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин справи, не є непомірним для нього.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4