САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1049/23
Провадження № 1-кп/726/79/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001136 від 25 березня 2023 року, з обвинувальним актом, затвердженим заступником керівника Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , який надійшов до суду 01.05.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця с. Іванків Чортківського району Тернопільської області, із повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:

28 лютого 2023 року, приблизно о 18:00, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Чернівці, по вул. Квітковського, 8, а саме на автостоянці поблизу військової частини № НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим транспортним засобом, діючи умисно, таємно, протиправно, через незачинені на замок задні пасажирські двері, проник до салону транспортного засобу марки «ВАЗ» модель 21121, із державним номерним знаком НОМЕР_2 , 2007 року випуску, синього кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта № CE-19/126-23/2694-А від 29.03.2023 становить 89 156,30 грн., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 та який перебуває в користуванні ОСОБА_7 , шляхом замикання електродротів завів двигун та керуючи вказаним транспортним засобом залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому, ОСОБА_4 з метою схову, залишив вище вказаний транспортний засіб за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 89 156,30 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 289 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому йому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному аткі, відповідають дійсності. Так, дійсно 28.02.2023 викрав транспортний засіб марки «ВАЗ» за обставин наведених у обвинувальному акті. Шкодує про вчинене. Усвідомив протиправність своїх дій. Просив його суворо не карати. Більше не вчинятиме правопорушень.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Також просив залишити в силі, до набрання вироком законної сили, раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_7 просив провести судове засідання за його відсутності, оскільки у зв`язку із проходженням військової служби не має можливості брати участі у судовому засіданні. Вказав про те, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відшкодована. Щодо міри покарання ОСОБА_8 просив призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, а в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 289 КК України, так як він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, є особою молодого віку, має на утриманні батька ОСОБА_9 інваліда ІІ групи, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2011 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю (а.м.к.п. 90-92, 94, 95, 97, 98).

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Разом із тим, реалізуючи дискреційні повноваження суду, в даному конкретному випадку, виходячи із суспільної небезпеки вчиненого; беручи при цьому до увагиповне та беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини; те, що викрадений транспортний засіб повернуто потерпілому, у зв`язку із чим останній не має претензій матеріального характеру до обвинуваченого та просив його суворо не карати, не позбавляти волі; враховуючи при цьому відсутність обтяжуючих покарання обставин; що обвинувачений усвідомив протиправний характер вчиненого, запевнив суд про недопустимість аналогічного у майбутньому; належно виконував процесуальні обов`язки в ході досудового провадження, - тому в даному конкретному випадку, суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що ОСОБА_4 можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України.

Таким чином суд не знаходить підстав для необхідності призначення реального покарання у виді позбавлення волі, зважаючи на те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Такої ж думки підтримується і прокурор.

Суд вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дане покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, як такий, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених витрат на проведення експертизи у кримінальному провадженні № СЕ-19/126-23/269-АВ від 29.03.2023), суд керується положеннями ст. 124 КПК України. У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у справі, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, а саме на проведення експертизи, що в загальному складають 1 132 гривні 68 копійок - підлягають стягненню з обвинуваченого (а.м.к.п. 113).

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану у вигляді домашнього арешту.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 1 132 (однієї тисячі сто тридцять дві) гривні 68 копійок.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- транспортний засіб марки «ВАЗ» модель «21121», синього кольору, 2007 року випуску, із державним номерним знаком НОМЕР_2 , синього кольору, що був визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити за належністю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- два змива пото-жирової речовини, що перекопійовано на два клаптика стирильного бинту, які упаковані до двох паперових конвертів та зразки букального епітелію гр. ОСОБА_4 , які упаковано до паперового конверту, які згідно квитанції № 5455 від 10 квітня 2023 року передані до камери зберігання речових доказів ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області знищити.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1