У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000186 за апеляційною скаргою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 9 вересня 2021 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого менеджером із збуту в ТОВ «ПМТЗ «Агро - Союз», одруженого, має на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_11

захисник ОСОБА_12

обвинувачений ОСОБА_7 ( в режимі відеонконференції

за допомогою сервісу EasyCon)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів на загальну суму 42 877 (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

Речовий доказ автомобіль марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити у володінні ТОВ «ПМТЗ «Агро Союз». Речовий доказ автомобіль марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишити у володінні ОСОБА_13 . В ході апеляційного розгляду просить дослідити докази, перелічені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та виправдано його на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю у його діях складу цього кримінального правопорушення.

Витрати на залучення експертів на загальну суму 42 877 (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 20 коп. віднесено на рахунок держави.

Речовий доказ автомобіль марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишено у володінні ТОВ «ПМТЗ «Агро Союз». Речовий доказ автомобіль марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишено у володінні ОСОБА_13 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону ч.2 ст.286 КК України, склад якої наявний в діях ОСОБА_7 , що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

Вказує, що при ухвалені оскаржуваного вироку судом безпідставно і невмотивовано взято до уваги висновки комплексної дорожньо - технічної та автотехнічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №9897/23981/23982 від 31 жовтня 2018 року та висновок інженерно - транспортної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3693/3695 від 16 листопада 2020 року та спростовано висновок експерта Миколаївського науково-дослідного експертнокриміналістичного центру МВС України № 1063 від 10 січня 2017 року авто технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП, згідно якого дії водія ОСОБА_14 в сукупності не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.3 ПДР України та не надано належної правової оцінки іншим доказам в сукупності.

На думку сторони обвинувачення, висновок експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №9897 /23981/23982 від 31 жовтня 2018 року є сумнівним, оскільки експерт ймовірно допустив описку, але достатньо суттєву. При описанні пошкоджень правого переднього колеса експерт доходить до висновку, що його пошкодження виникли в результаті ДТП, а до ДТП дане колесо виконувало свої основні функції та знаходилося в працездатному стані. Надалі експерт описує пошкодження правого заднього колеса, але після опису доходить до висновку що «тобто пошкодження переднього правого колеса виникло внаслідок наїзду на достатньо твердий предмет, яким міг бути край пошкодженого дорожнього покриття до ДТП, а саме до наїзду на передню частину автомобіля МАН». Окрім того, у цьому ж реченні експерт спирається на власні припущення - «тобто пошкодження переднього правого колеса виникло внаслідок наїзду на достатньо твердий предмет, яким міг бути край пошкодженого дорожнього покриття до ДТП ... ».

Також викликає сумнів у апелянта, механізм пошкоджень правих коліс автомобіля Рено - переднє пошкоджено внаслідок зіткнення з автомобілем МАН, тобто внаслідок ДТП, а заднє пошкоджене внаслідок наїзду на твердий предмет, яким міг бути пошкоджений краєм дорожнього полотна, тобто перед ДТП. З цього приводу прокурор, наводить свою думку, якщо автомобіль Рено до цього рухався прямо, то яким чином він не в`їхав переднім правим колесом туди, куди в`їхав своїм заднім колесом? Він же не рухався заднім ходом? Припускає, що у цей час водій маневрував та тому потрапив у яму саме заднім правим колесом, але вказане свідчить про невиконання водієм п.12.3 ПДР, тобто водій все ж таки помітив перешкоду у вигляді ями на певній відстані до неї, що надало йому змогу зреагувати та почати маневрування, але він не гальмував, як це прямо передбачено ПДД, а намагався маневрувати - об`їжджати ями, не знижуючи швидкості.

Крім того, вважає, що слід врахувати і те, що експерт при проведенні дослідження використовував суб`єктивні дані, отримані з показів свідків (наприклад, експертом використані покази свідка ОСОБА_13 про ями глибиною 30-40см, що знаходились на відрізку дороги, по якій рухався автомобіль Рено перед ДТП - стор.16-18 дослідження). Також, експерт при обчисленні зупиночного шляху автомобіля Рено при швидкості 80-150 км/год, використовував інші числові значення перемінних у формулі (ТІ, ТЗ), аніж експерт МВ ОНДІСЕ у своєму дослідженні. При цьому жодних підстав про внесення таких змін у числові значення не було.

Крім того вказує, що судом не надано належної оцінки долученим стороною обвинувачення доказам у їх сукупності, які доводять вину обвинуваченого, а саме прокурором надано суду протокол слідчого експерименту (разом із схемою до протоколу слідчого експерименту) за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , зміст якого не взято до уваги судом. Також, судом першої інстанції взято до уваги висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3693/3695 від 16 листопада 2020 року, який на думку сторони обвинувачення, є очевидно сумнівним і не може бути покладено в основу вироку, у зв`язку з чим, прокурором під час судового розгляду, з метою встановлення істини у справі, заявлено клопотання про призначення додаткової комплексної комісійної судової експертизи за експертними спеціальностями 10.16. «Дорожньо-технічні дослідження», 10.2 «Дослідження технічного стану транспортного засобу», та 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньотранспортних пригод».

Вказане клопотання вмотивовано тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження були отримані висновки експертів, дані яких суттєво суперечать один одному та надають протилежні результати (Миколаївський НДЕКЦ МВС України і МВ ОНДІСЕ з одного боку, ХНДІСЕ та ЛНДІСЕ- з іншого боку).

На думку апелянта, судом безпідставно та необґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора, що потягло за собою неповноту та однобічність судового розгляду, перешкодило відстоюванню позиції стороною обвинувачення та ухвалення рішення із висновками які не ґрунтуються і не відповідають фактичним обставинам.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 24 травня 2016 року близько 08 год. 45 хв., в денний час доби, при ясній погоді без опадів, він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 100 - 150 км/год. у своїй смузі руху по сухій цементобетонній проїзній частині автодороги «Кіровоград Платонове» в Арбузинському районі Миколаївської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку. В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У вказаний час автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 наближався до межі Кіровоградської та Миколаївської областей. При цьому, ділянка дороги між с. Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області та с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області не відповідала вимогами п.п 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4, 3.2 ДСТУ 3587 у зв`язку з надмірними проблемами безпеки дорожнього руху та аварійного стану проїзної частини, що виражався у наявності дефектів, руйнування та пошкодження дорожнього покриття. В цей час, в районі 76 км+700 м автодороги «Кіровоград Платонове» попереду автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зустрічному для нього напрямку руху в заїзному кармані у нерухомому стані перебував автомобіль марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому знаходились водій ОСОБА_13 та пасажир ОСОБА_17 . При наближенні до 76 км+400 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, будучи заздалегідь попередженим про пошкодження та руйнування дорожнього полотна дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна» із додатковою табличкою «Зона дії 5 км», не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив допустиму максимальну швидкість на даній ділянці дороги, при виявленні небезпеки у вигляді пошкодження дорожнього полотна не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість.

В результаті цього водій ОСОБА_7 при проїзді ділянки із пошкодженим дорожнім полотном не впорався з керуванням свого автомобіля, що призвело до його неконтрольованого заносу ліворуч з подальшим зіткненням із автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Duster» ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечнікова, де ІНФОРМАЦІЯ_5 від отриманих травм помер. Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок сумісної тупої травми тіла у вигляді синців та ран на тілі, крововиливів у м`яких покривних тканинах, котра супроводжувалась розвитком набряку головного та спинного мозку з дистрофічними змінами, гіпостатичною пневмонією та у послідуючому ускладнилася розвитком поліорганної недостатності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдовуючи його, суд дійшов висновку, що недоведеність «поза розумним сумнівом» обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення виключає можливість встановлення причинного зв`язку між його діянням (дією чи бездіяльністю), яке є недоведеним, та наслідками, що настали, як у цій ситуації, що спричинили смерть потерпілого. Таке виключає можливість притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України і тягне за собою ухвалення виправдувального вироку на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як не доведено, що у його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, дослідивши докази зазначені в апеляційній скарзі прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_7 складу правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, необхідно враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого даною нормою закону України про кримінальну відповідальність, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, загибель кількох осіб); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

У цьому кримінальному провадженні, органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 24 травня 2016 року близько 08 год. 45 хв., в денний час доби, при ясній погоді без опадів, він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 100 - 150 км/год. у своїй смузі руху по сухій цементобетонній проїзній частині автодороги «Кіровоград Платонове» в Арбузинському районі Миколаївської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку. В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У вказаний час автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 наближався до межі Кіровоградської та Миколаївської областей. При цьому, ділянка дороги між с. Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області та с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області не відповідала вимогами п.п 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4, 3.2 ДСТУ 3587 у зв`язку з надмірними проблемами безпеки дорожнього руху та аварійного стану проїзної частини, що виражався у наявності дефектів, руйнування та пошкодження дорожнього покриття. В цей час, в районі 76 км+700 м автодороги «Кіровоград Платонове» попереду автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зустрічному для нього напрямку руху в заїзному кармані у нерухомому стані перебував автомобіль марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому знаходились водій ОСОБА_13 та пасажир ОСОБА_17 . При наближенні до 76 км+400 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, будучи заздалегідь попередженим про пошкодження та руйнування дорожнього полотна дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна» із додатковою табличкою «Зона дії 5 км», не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив допустиму максимальну швидкість на даній ділянці дороги, при виявленні небезпеки у вигляді пошкодження дорожнього полотна не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість. В результаті цього водій ОСОБА_7 при проїзді ділянки із пошкодженим дорожнім полотном не впорався з керуванням свого автомобіля, що призвело до його неконтрольованого заносу ліворуч з подальшим зіткненням із автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «KRONA», реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Duster» ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечнікова, де ІНФОРМАЦІЯ_5 від отриманих травм помер. Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок сумісної тупої травми тіла у вигляді синців та ран на тілі, крововиливів у м`яких покривних тканинах, котра супроводжувалась розвитком набряку головного та спинного мозку з дистрофічними змінами, гіпостатичною пневмонією та у послідуючому ускладнилася розвитком поліорганної недостатності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені у судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного вироку безпідставно і невмотивовано взяв до уваги висновки комплексної дорожньо-технічної та авто-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №9897/23981/23982 від 31 жовтня 2018 року та висновок інженерно - транспортної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3693/3695 від 16 листопада 2020 року, не ґрунтуються на досліджених апеляційним судом доказах. Натомість саме такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів вважає обґрунтованим, вмотивованим та прийнятим відповідно до вимог КПК України.

Вказуючи на сумнівність висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №9897/23981/23982 від 31.10.2018р., та вказуючи на ймовірне допущення експертом описки, прокурор не наводить достатніх доказів на підтримку своїх припущень.

Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції, зазначив, що сприймає висновки експерта №1063 від 10.01.2017р. в частині порушення ОСОБА_7 ПДР України як такі, що встановлені переважно на підставі суб`єктивних даних, без всебічного і повного урахування дорожніх умов у сукупності із дорожньою обстановкою та є умовним, а тому не погоджується з ними у повній мірі. Окрім того, на думку суду, висновок експерта №1063 від 10.07.2027р. спростовується висновком комплексної дорожньо-технічної та авто-технічної експертизи №9897/23981/23982 від 31.10.2018р. та висновком інженерно-транспортної експертизи №3693/3695 від 16.11.2020р. Ці висновки зроблені з урахуванням значно ширшого спектру даних (у т.ч. із наданням експертам додаткових матеріалів щодо дорожніх умов та дорожньої обстановки), є допустимим і належними доказами.

Загалом ці висновки, як кожен окремо, та і в сукупності вказують на те, що стан дорожнього покриття та організації дорожнього руху на місці ДТП не відповідали вимогам ДСТУ, тобто державним стандартам, що розроблені відповідно до законодавства України. А згідно висновку дорожньо-технічної експертизи №3694 від 09 листопада 2020 року і вказаних вище висновків від 31 жовтня 2018 року та від 16 листопада 2020 року, технічний стан дорожнього покриття та організація дорожнього руху на ділянці, де мала місце подія, не забезпечували безпеку дорожнього руху із дозволеною швидкістю; не було введене ступінчасте обмеження максимальної швидкості руху до 40 км/год. за допомогою дорожніх знаків 3.29; не була забезпечена достатня видимість попереджувального знаку з дорожньою табличкою. Маючи у своєму розпорядженні ці відомості, експерти дійшли однакових за своєю суттю висновків про те, що ОСОБА_7 за таких обставин не мав технічної можливості завчасно обрати таку швидкість руху та прийоми керування, щоб мати можливість безпечно проїхати ділянку дороги, на якій відбулось ДТП.

Щодо зауваження прокурора про необгрунтоване спростування судом першої інстанції висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертнокриміналістичного центру МВС України № 1063 від 10 січня 2017, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, з огляду на норму ч.10 ст. 101 КПК України, ураховуючи, що висновок експерта не є обов`язком для нього, не погодився із ним, зокрема, через таке.

Як видно із дослідницької частини висновку №1063, експерт не розглядає порушені перед ним питання з урахуванням стану відрізку дороги, на якій мала місце подія, і не враховує невідповідність стану дорожнього покриття та організації руху на цій ділянці вимогам ДСТУ. При цьому, висновки експерта ґрунтуються, у тому числі, й на показаннях свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_13 щодо швидкості руху автомобіля «Renault Duster» безпосередньо перед ДТП. Однак, говорити про те, що показання свідків у частині швидкості руху ТЗ є об`єктивними неможливо, адже ці дані вказані свідками через призму їх суб`єктивного, власного сприйняття. З огляду ще й на те, що свідки побачили автомобіль «Renault Duster» вже в некерованому стані. Зокрема, свідок ОСОБА_13 вказував на швидкість у 100 км/год., коли автомобіль вже зносило в бік нерухомого автомобіля «МАН». А як видно із дослідницької частини експертизи, експерт викладає свої висновки із посиланням на показання свідків, тобто, робить їх дещо умовними. Отже, експерт виходив із показань свідків щодо швидкості руху автомобіля «Renault Duster» - 100 - 150 км/год. Проте, як вказано вище, ці дані не можливо сприймати як об`єктивні, ураховуючи ще значну, у 50 км/год., розбіжність між ними. При цьому, даними слідчого експерименту, які за своєю суттю кореспондуються із показаннями обвинуваченого, встановлено іншу швидкість руху 80 - 90 км/год. Але, загалом, можливо говорити про те, що у цій справі достовірна швидкість руху автомобіля «Renault Duster» безпосередньо перед ДТП не установлена і не доведена, ураховуючи значну розбіжність у цих даних (80 150 км/год.) Тобто, доводи сторони обвинувачення про те, що швидкість руху автомобіля «Renault Duster» перед настанням ДТП становила 100 150 км /год. є лише припущенням.

Відповідно, суд першої інстанції сприймав висновки експерта №1063 від 10 січня 2017 року у частині порушення ОСОБА_7 ПДР України як такі, що встановлені переважно на підставі суб`єктивних даних, без всебічного і повного урахування дорожніх умов у сукупності із дорожньою обстановкою та є умовними, а тому обґрунтовано не погодився із ними та не взяв їх до уваги при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 ..

В апеляційній скарзі прокурор також зазначає, що на його думку, викликає сумнів механізм пошкоджень правих коліс автомобіля «Renault Duster», та останній припускає, що водій маневрував та тому потрапив у яму саме заднім правим колесом, що, на думку апелянта, свідчить про невиконання водієм вимог п.12.3 ПДР.

Однак, така позиція прокурора є лише припущенням, яке ґрунтується на суб`єктивному ставленні сторони обвинувачення до обставин, які встановлені під час кримінального провадження, та не підтверджена об`єктивно встановленими доказами.

Ні один із допитаних в судовому засіданні свідків очевидців дорожньо-транспортної пригоди, не підтвердили того факту, що водій ОСОБА_7 маневрував перед тим як сталася ДТП. Навпаки, свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що відрізок дороги на якому сталася ДТП має значні пошкодження дорожнього полотна. Перед наїздом на його автомобіль, який був припаркований в заїзному кармані, автомобіль «Renault Duster» був в некерованому стані, мав пошкодження заднього колеса, водій ОСОБА_7 намагався уникнути зіткнення але йому це не вдалось.

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, за клопотанням прокурора, експерт Харківського НДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_18 пояснив, що він виконував дослідження №9897/23981/23982 від 31 жовтня 2018 року на підставі ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Експерт, пояснив, що несправність заднього правого колеса виникла саме до моменту зіткнення автомобіля «Renault Duster» з автомобілем «МАN». Цей висновок він зробив, виходячи із характеру пошкодження колеса, а саме: наявності слідів темного кольору, що свідчить про його обертання без надлишкового тиску повітря, а також задирок металу за окраїну впаду диска, що свідчить про те, що воно рухалось в якийсь момент без надлишкового тиску повітря в ньому. Крім того, абразивний характер вказував на те, що колесо було стерте по площині і в ньому є включення щебня, внаслідок чого виникають ці пошкодження. А також по слідовій інформації і механізму контактування автомобіля «Renault Duster» з вантажним автомобілем. Такі пошкодження не могли виникнути внаслідок післяконтактного переміщення і вже після зіткнення.

Загалом, як вказав експерт, він досліджував усі матеріали кримінального провадження, CD диски, фотознімки та диски з проведенням слідчого експерименту і зробив висновок, що водій у такій ситуації не мав технічної можливості обрати безпечну швидкість руху. Ці обставини викликають обґрунтований сумнів у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, дійсно порушив вимоги п.п. 2.3. «б», 12.1, 12.3 та 12.6 «г» ПДР України, адже швидкість руху автомобіля «Renault Duster» безпосередньо перед ДТП із показником більше ніж 80-90 км/год., об`єктивними даними у справі не установлена.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 з моменту фактичної можливості виявити пошкодження дорожнього покриття не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до пошкоджень дорожнього полотна, навіть рухаючись з максимально допустимою швидкістю (90 км/год)

Доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що суд першої інстанції не надав оцінки всім доказам, не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Із технічного запису та журналу судового засідання вбачається, що суд повно та об`єктивно дослідив всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України. У мотивувальній частині вироку зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Висновок суду першої інстанції щодо недоведеності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, ґрунтується на підставі усієї сукупності досліджених в судовому засіданні доказів.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора від 15.07.2021р. про призначення експертизи, з огляду на його зміст та доводи. Зокрема клопотання обґрунтоване обставинами які фактично вже не можливо встановити, про що експерти неодноразово вказували у своїх висновках. При цьому, з`ясувати питання, що порушуються у цьому клопотанні, сторона обвинувачення мала змогу не тільки під час досудового розслідування, а й вже в ході судового розгляду, в ході допиту експерта, адже за її клопотанням судом першої інстанції призначалась експертиза.

З огляду на досліджені судом першої інстанції та апеляційним судом докази, не доведено факту порушення ОСОБА_7 ПДР України, як то, вимог п. 12.1, 12.3, 12.6 «ґ» ПДР України як у формі дій, так і у формі бездіяльності. Натомість, достовірно установлено, що технічний стан дорожнього покриття та організація дорожнього руху на ділянці, де мала місце ДТП, не забезпечували безпеку дорожнього руху, принаймні, хоча б шляхом встановлення ступінчастого обмеження швидкості руху та забезпечення достатньої видимості дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна», внаслідок чого водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості обрати безпечну швидкість та безпечні прийоми керування, та так само й зупинити керований ним автомобіль до наявних на дорозі пошкоджень.

Аналіз наведених вище доказів підтверджує висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, діяння (дія або бездіяльність)та причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. А тому суд першої інстанції обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 9 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді