КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3551/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 754/8390/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року,

за участю учасників апеляційного розгляду

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференцзв`язку

захисника ОСОБА_7

з ДУ «Київський слідчий ізолятор»

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, - до 24 години 00 хвилин 10 липня 2023 року включно, та визначено йому розмір застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 107360,00 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 195 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій проситьзмінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який: домашній арешт або особисте зобов`язання.

Обвинувачений зазначає, що прокурор у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилається на наявність ризиків, що обвинувачений спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення. На наявність інших ризиків прокурор не посилається, оскільки їх вже немає. Інші ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурору були обґрунтовано доведені, але вони зменшились до двох необґрунтованих.

Обвинувачений зазначає, що він має характеристику від ДУ «Київський слідчий ізолятор» про те, що у нього не має жодної спроби втечі чи переховування. Окрім того, він має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , знаходиться в зареєстрованому шлюбі та має дитину.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення обвинувачений зазначає, що він не винен, був підданий катуванню слідчих органів, кримінальне провадження є сфабрикованим, про що є скарга в ДБР від нього та головуючого судді по справі. Окрім того, обвинувачений посилається на те, що має зареєстрований ФОП, має джерело доходу.

Також обвинувачений зазначає, що він має всі обґрунтовані докази та документи на те, що ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наведених прокурором, не існує.

Щодо застави в розмірі 107360 грн. обвинувачений зазначає, що у нього зараз немає таких грошей, так як весь дохід йде на потреби сім'ї та його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 12 травня 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений тримається під вартою тривалий час та ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, значно зменшились, що сторона обвинувачення ніяким чином не доводить обставини, які є підставою для тримання обвинуваченого під вартою, що з боку обвинувачення лише робляться припущення щодо існування ризиків, відповідно до ст. 177 КПК України, та не надано реальних фактів, що підтверджує їх існування. Крім того, захисник наголошує, необхідність продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою, як найбільш суворого заходу, аргументується лише «серйозністю пред`явлених обвинувачень».

Окрім того, апелянт акцентує увагу на тому, що ризик переховуватися від суду не може бути пов`язаний з тяжкістю кримінального правопорушення, яке інкримінується. Обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не вчиняв спроб незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили задовольнити їх; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши, що судом прийняте законне та обґрунтоване рішення; дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001156 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; що обвинувачений, будучи неодноразово судимим, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нових умисних кримінальних правопорушень, вчинених у період воєнного стану, у зв`язку з чим прокурор вважає доведеним наявність ризиків вчинення кримінальних правопорушень та продовження злочинної діяльності, оскільки він не має офіційного законного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, систематично вчинює кримінальні правопорушення. Крім того, як зазначає прокурор, у разі доведення вини обвинуваченого в суді, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, а тому обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Прокурор наголошує, що на даний час вищенаведені ризики не втратили своєї актуальності та продовжують існувати.

На переконання прокурора, застосування більш м`яких ризиків, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити вказаний запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів та визначено альтернативний у виді застави у розмірі - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 107360,00 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвала обґрунтована тим, що, на переконання суду, на даний час обставини, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу не відпали, на даний час продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, крім цього, на даний час існують ризики того, що обвинувачений може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, суд уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків дозволяє суду дійти висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого. Вказані підстави підтверджують потребу у триманні обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, суд не вбачає.

За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, врахувавши обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також майновий стан обвинуваченого, суд вважав за необхідне визначити йому заставу у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Не вправі давати таку оцінку доказам на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_9 є особою, раніше судимою, у тому числі у 2021 році за вчинення корисливого кримінального правопорушення, а у 2022 році за вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобі. На даний час йому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину(2 епізоди крадіжок), а також у нетяжкому злочині у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, у тому числі строком від 5 до 8 років.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, що відображено в оскаржуваній ухвалі, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, тощо, останній з метою уникнення відповідальності, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, про що свідчать вище наведені дані.

Також судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 107360,00 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 195 КПК України.

Посилання сторони захисту на непомірність розміру застави обвинуваченому, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки, визначаючи розмір застави, суд, з урахуванням обставин, встановлених ст.ст. 177, 178 КПК України, вимог ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не порушує його прав, а тому підстав вважати його завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника на даному етапі судового розгляду не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення ухвали обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, - до 24 години 00 хвилин 10 липня 2023 року включно, та визначено йому розмір застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 107360 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4