КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.06.2023 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначено строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 тривалістю до 26.08.2023 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задовольнити клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків слідчого судді, викладених в судовому _____________________________________________________________________________

Справа № 761/23098/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4378/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя, задовольняючи повністю клопотання слідчого, не взяв до уваги те, що слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили відраховувати 60 діб під вартою з моменту постановлення ухвали слідчого судді, а не з моменту затримання підозрюваного.

Апелянт звертав увагу на те, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення вчинені на території міста Івано-Франківськ, а тому орган досудового розслідування є неналежним та досудове розслідування проводиться із порушенням територіальної підслідності.

Крім того, стороною обвинувачення порушено предметну підслідність, оскільки ОСОБА_8 є працівником Служби безпеки України та являється військовослужбовцем.

Таким чином, належним органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові, яке розповсюджує свою діяльність на територію Івано-Франківської області.

Докази у даному кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки вони зібрані неналежним органом, з порушенням правил територіальної та предметної підслідності.

Апелянт вказував на те, що органом досудового розслідування частково доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України. Останній фактично повністю визнав свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, однак, кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України кваліфіковано не вірно, оскільки вилучений у підозрюваного наркотичний засіб - канабіс вагою 13,4 г. не є особливо великими розмірами.

Органом досудового розслідування не надано доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, у доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутні дані, які б характеризували ОСОБА_8 як особу схильну до втечі чи переховування, а тому сама по собі тяжкість покарання, яка може загрожувати останньому, у разі доведення його вини, не підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею не враховано надані стороною захисту заперечення на клопотання слідчого.

Стороною обвинувачення не наведено даних, на яких саме свідків може впливати підозрюваний, а також не надано доказів спроб ОСОБА_8 раніше впливати на них. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється тривалий час, однак за цей час підозрюваний не вчинив жодних спроб такого впливу.

ОСОБА_8 погоджується із показаннями свідків у даному кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність наміру незаконно впливати на них. Свідки у даному кримінальному провадженні допитані, що підтверджують протоколи допиту, які знаходяться у доданих до клопотання слідчого матеріалах, останні попереджені про кримінальну відповідальність, як за дачу завідомо неправдивих показань, а так само і за відмову від надання показань. При цьому, за наявності підстав, орган досудового розслідування не позбавлений можливості допитати свідків у порядку ст. 225 КПК України.

Крім того, під час дії воєнного стану відеозапис допиту свідків та потерпілих може визначатися доказом у суді, відповідно до п. 11 ст. 615 КПК України.

Таким чином, твердження сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є лише припущенням.

Також органом досудового розслідування не доведено можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апелянт вказував на необхідність визначення ОСОБА_8 застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та доведено обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Слідчий суддя самостійно прийняв рішення не визначати підозрюваному розмір застави, оскільки слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні не вказували на таку необхідність.

Посилання слідчого на ненадходження заяв або клопотань від підозрюваного ОСОБА_8 , його рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення застави, є помилковим, враховуючи те, що підозрюваний під час судового розгляду заявляв клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, у тому числі визначення йому розміру застави та повідомляв слідчого суддю про свій дохід, який він отримує як працівник Служби безпеки України.

26.07.2023 захисником ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 у судовому засіданні під час апеляційного розгляду подано доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник навів доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги, та вказував на те, що слідчим суддею обґрунтовано наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду лише тяжкістю інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчий суддя не навів доказів наявності інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт звертав увагу на тотожну ухвалу слідчого судді у іншому кримінальному провадженні, а також вказував на те, що слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, ряд державних нагород, він не входив до складу злочинної організації, визнає вину та готовий активно сприяти розкриттю злочинів.

ОСОБА_8 має постійне місце проживання на території України, за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно, має дружину та на утримані малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувався, працює в управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 2007 року, обіймає посаду водія IV категорії, має звання штаб-сержанта та за місцем роботи характеризується позитивно.

Крім того, за час роботи ОСОБА_8 неодноразово був відзначений, зокрема медаллю за 15 років сумлінної служби, відзнакою Президента України від 17.02.2016 «За участь в антитерористичній операції», а також подякою начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 24.08.2014, є учасником бойових дій, посвідчення від 01.11.2016

На переконання захисника, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки орган досудового розслідування не зазначав про наявність такого ризику.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СВ ВП №3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове у кримінальному провадженні № 0001334 від 18.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 28.06.2023, цього ж дня о 09 год. 00 хв. ОСОБА_8 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

29.06.2023 о 08 год. 49 хв. ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

29.06.2023 о 17 год. 40 хв. ОСОБА_8 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України, а також у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 307 КК України.

30.06.2023 старший слідчий СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 29.06.2023, погодженим прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту розгляду даного клопотання, із утриманням останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.06.2023 задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначено строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 тривалістю до 26.08.2023 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

При цьому, як встановлено колегією суддів, слідчий суддя в ухвалі помилково вказав про те, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Питання щодо наявності зазначеного ризику органом досудового розслідування не ставилося, про що обґрунтовано зазначив захисник в апеляційній скарзі з доповненнями.

Разом з тим, наведені помилкові посилання в ухвалі слідчого судді не впливають на суть прийнятого рішення та не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги з доповненнями про невірну кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України, недопустимість зібраних доказів, у тому числі у зв`язку із порушенням правил підслідності під час здійснення досудового розслідування, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини інкримінованих злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вірогідність настання якого, поряд із ризиками можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, є досить високою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання на території України, за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно, має дружину та на утримані малолітнього сина ОСОБА_11 , до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувався, працює в управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 2007 року, обіймає посаду водія IV категорії, має звання штаб-сержанта, за місцем роботи характеризується позитивно та має відзнаки, є учасником бойових дій, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не має наміру впливати на свідків, оскільки погоджується із їх показаннями, а також про те, що він не входив до складу злочинної організації, визнає вину та готовий активно сприяти розкриттю кримінальних правопорушень, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Твердження апелянта про те, що слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили відраховувати 60 діб під вартою з моменту постановлення ухвали слідчого судді, а не з моменту затримання підозрюваного, не впливає на правильність висновків слідчого судді та не є підставою для скасування ухвали. Крім того, як встановлено колегією суддів, слідчим суддею визначено дату закінчення дії оскаржуваної ухвали з дотриманням вимог ч. 5 ст. 115, ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що слідчим суддею безпідставно не визначено розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є надуманими, оскільки ОСОБА_8 підозрюється, у тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а тому, згідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3