Справа №592/3984/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1060/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у залі суду в місті Суми в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор 31 березня 2023 року заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , мотивуючого його тим, що по даному кримінальному провадженню наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підготовчі судові засідання: 21 липня 2022 року, 03 серпня 2022 року, 29 вересня 2022 року, 02 листопада 2022 року та 16 листопада 2022 року, не відбулися через неявку обвинуваченого.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року кримінальне провадження було призначено до відкритого судового засідання та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 26 червня 2023 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно обвинуваченого інший більш м?який запобіжний захід не пов?язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що умисність неявки обвинуваченого у підготовчі судові засідання: 21 липня 2022 року, 03 серпня 2022 року, 29 вересня 2022 року, 02 листопада 2022 року та 16 листопада 2022 року нічим не підтверджується, оскільки останній не був належним чином проінформований про дату та час розгляду справи судом. Також, зазначає і про необґрунтованість заявленого ризику впливу на свідків, оскільки обвинувачений жодних дій з приводу цього не вчиняв на досудовому провадженні, а на даний час це вже втратило свою актуальність.Саме лише обвинувачення у вчиненні злочину та суворість передбаченого нормами КПК України покарання не є підтвердженням ризику переховування від органів досудового розслідування.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого та захисника надійшла розписка про отримання повідомлення, від прокурора надійшла заяви про розгляд справи без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України.

Тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючист.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, про застосування останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що останній не має офіційних та стабільних джерел доходів, не має міцних соціальних зв?язків, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, йому відомі адреси проживання свідків та потерпілого, незадовільна процесуальна поведінка, а тому,висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу суд першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що потерпілі та свідки були відомі обвинуваченому на стадії досудового розслідування і він жодного разу не здійснив на них тиску, тому відсутній ризик впливу обвинуваченого на них, розглядались судом першої інстанції і вірно зазначено, що у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не завершений, тому існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою зміни показань останніх на користь обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно практики ЄСПЛ, тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням того, що злочин проти життя та здоров?я особи, у вчиненні якого, обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема, які б могли свідчили про неможливість застосування відносно ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого джерела до існування, заробітку, наявність фактів неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 має асоціальну спрямованість. Останній може вчинити нове кримінальне правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року, якою застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 26 червня 2023 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4