Справа №276/616/17
Провадження №1-кп/293/17/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000284 від 15.06.2017 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Погребище Погребищенського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимого, зокрема:

- вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.02.2023 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців,

- вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.03.2023 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

14 червня 2017 о 19 годині 35 хвилин у ОСОБА_5 біля банкомату Іршанського відділення Житомирської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» в смт Іршанськ, вул. Лесі Українки 4-а Хорошівського району Житомирської області, виник умисел направлений на таємне відкрите викорадення чужого майна.

Так, в зазначений день, час та місці ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, під час виконання ОСОБА_6 банківської операції по зняттю готівки за допомогою вказаного банкомату, побачив та запам`ятав ПІН-код банківської пенсійної картки банку «Raiffeisen BANK AVAL». Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 відвівши ОСОБА_6 у безлюдне місце поблизу аптеки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 де, впевнившись у відсутності сторонніх громадян, штовхнув ОСОБА_6 , який не втримався на ногах та впав на землю після чого незаконно викрав, а саме: витягнув з кишені штанів ОСОБА_6 банківську картку банку «Raiffeisen BANK AVAL», № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-Х1 1 від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 5 квітня 2001, ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, є офіційним документом з метою подальшого зняття з неї грошових коштів.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 , попередньо знаючи ПІН-код викраденої банківської пенсійної картки ОСОБА_7 , у цей же день о 19 годині 51 хвилин підійшовши до вищевказаного банкомату, де за його допомогою здійснив 6 банківських операції по зняттю готівки та таким чином умисно, таємно викрав грошів з карткового рахунку в загальній сумі 1050 грн і з викраденим з місця події зник спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується таємне викрадення майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в червні 2017 року викрав банківську картку яка пребувала у сина потерпілої ОСОБА_6 , про те, що картка належить його матері він не знав. Із викраденої банківської картки він зняв грошові кошти у сумі 1050 грн. По зняттю готівки провів шість банківських операцій. Щиро розкаявся у вчиненому. Просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив суд зважити на щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини та суворо його не карати.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась у зв`язку із смертю. У матеріалах справи відсутні відомості про заміну потерпілої сторони її спадкоємцем.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за N 7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Водночас суд зазначає, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлені під час досудового слідства, такі як повторність, вчинення злочину відносно особи похилого віку, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд не визнає такими з огляду на наступне.

Щодо повторності як обтяжуючої обставини, то наявність у кримінальному провадженні такої ознаки злочину, що впливає на його юридичну кваліфікацію (за ознакою повторності), унеможливлює її повторне врахування судом при призначенні покарання та визнання обставиною, що його обтяжує.

Відносно обставин, що обтяжують покарання, «вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину проти особи похилого віку» суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, не довів такі обтяжуючи обставини належними, допустимими та достатніми доказами, а саме перебування особи обвинуваченого у момент вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та той факт, що у момент вчинення такого правопорушення останній достеменно знав про належність, викраденої речі саме потерпілій особі (особі похилого віку).

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Далі суд враховує, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 в межах цього кримінального провадження 14.06.2017, тобто до ухвалення та набрання законної сили попереднім вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.03.2023 у справі №276/406/18, що свідчить про наявність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_5 остаточного до відбуття покарання, а саме за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань.

На переконання суду, визначення обвинуваченому такого покарання повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Важливим є те, що таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу набрання вироком законної сили та зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 за цим вироком фактично відбуту ним частину покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.03.2023.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки.

2. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.03.2023, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу набрання вироком законної сили.

4. Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 за цим вироком фактично відбуту ним частину покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.03.2023.

5. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

6. Речові докази по справі:

- оптичний диск марки «Verbatim CD-RW 700 Mb 8-12Х speed/vitcs; 80 min» з відеозаписом з камери відеоспостереження банкомату Іршанського відділення Житомирської обласної дирекції AT Райффайзен Банк Аваль за період часу з 18 год. по 21 год. 14.06.2017 року - залишити при матеріалах кримінального провадження (справа № 276/616/17)

- банківську картку банку «Raiffeisen BANK AVAL», № НОМЕР_1 , яка на момент ухвалення вироку не має цінності для власника - залишити в матеріалах кримінального провадження (справа № 276/616/17)

- виписку по картковому рахунку: НОМЕР_2 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Людмила ЛОСЬ