Справа №949/154/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 09 січня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колки, Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти середньо-спеціальної, працюючого трактористом КП "Будинкоуправління", неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння психологічних та фізичних страждань своїй співмешканці ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично, у період часу з 10 жовтня 2021 року по 17 липня 2022 року, вчиняв відносно ОСОБА_5 акти психологічного та фізичного домашнього насильства, що призвело до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілої, страху за своє життя та життя дітей.

Зокрема, 10 жовтня 2021 року о 02:05 год., 08 лютого 2022 року о 16:40 год. та 17 липня 2022 о 19:50 год., ОСОБА_4 вчинив відносно ОСОБА_5 акти психологічного та фізичного домашнього насильства, що виразились у формі нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, штовханні, вчиненні фізичного насильства, що завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , відповідно до постанов Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року у справі №949/1442/21, від 10 лютого 2022 року у справі №949/209/22, від 28 липня 2022 року у справі №949/894/22, тричі притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за вчинення домашнього насильства.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних та фізичних страждань, 08 січня 2023 року біля 19:00 год., в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , вкотре проявив відповідно ОСОБА_5 акт психологічного та фізичного насильства у вигляді нецензурної лайки на адресу потерпілої, штовханні та шарпанні за одяг.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних та фізичних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, страху за своє життя та життя дітей.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних стосунках, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини, ствердивши, що дійсно він систематично, у період часу з жовтня 2021 року по липень 2022 року, а також у січні 2023 року, вчиняв відносно співмешканки ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, однак заперечив, що застосовував до неї фізичну силу.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся та запевнив суд, що більше такого не повториться.

Прокурор просила визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно її співмешканець ОСОБА_4 систематично, у період часу з жовтня 2021 року по липень 2022 року, а також в січні 2023 року, вчиняв відносно неї акти домашнього насильства. Просила суд обвинуваченого суворо не карати, оскільки на даний час вони примирилися, обвинувачений став на шлях виправлення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , працюючий на посаді ДОП СП Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області суду показав, що протягом останніх двох років ОСОБА_4 систематично вчиняє відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 домашнє насильство, що виражається у образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою. Ним неодноразово проводилися профілактичні бесіди із ОСОБА_4 щодо вчинення ним домашнього насильства, а також він складав відносно ОСОБА_4 протоколи про вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За порушення вимог статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_4 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що постановами Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року, 10 лютого 2022 року та 28 липня 2022 року, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказані постанови суду набрали законної сили 16 листопада 2021 року, 22 лютого 2022 року та 09 серпня 2022 року відповідно (а.п.17-19).

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення, його взаємини з потерпілою, що передували події.

Суд, відповідно до статей 86, 94 Кримінального процесуального кодексу України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

На підставі статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до вимог статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушенням проти життя та здоров`я особи та у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до нетяжких злочинів.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог положень статті 65 Кримінального кодексу України бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також інші дані про особу обвинуваченого.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується добре (а.п.24). ОСОБА_4 раніше несудимий (а.п.22), не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.п.23).

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті 126-1 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1