КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5863/22 Провадження № 11-кп/824/2360/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000672 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 12 серпня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнений з місць відбування покарання 02 листопада 2021 року на підставі ухвали первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року умовно достроково на 9 місяців 16 днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 проситьвирок Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року та ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 рокуОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року, та остаточно визначено для відбування покарання у виді обмеження волі строком два роки один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком також вирішене питання про стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 рокузасудженого ОСОБА_6 направлено до виправного центру для відбуття покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Надано Святошинському УП ГУНП в м. Києві дозвіл на затримання і взяття під варту засудженого ОСОБА_6 для направлення до виправного центру для відбуття призначеного вироком суду покарання, звільнивши ОСОБА_6 з-під варти при прибутті до виправного центру.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 58 КВК України, постановлено рахувати з дня його прибуття та постановки на облік у виправний центр за місцем відбуття покарання, зарахувано у строк призначеного покарання строк слідування, як і день затримання та день звільнення, під вартою до виправного центру, виходячи з того, що відповідно до вимог ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 непогоджується із вироком суду вважає, що судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість.

Крім того, обвинувачений не погоджується з вироком з підстав розгляду провадження за його відсутності, а також інших учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні та оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апелянт зазначає, що за участю захисника, згоди на розгляд обвинувального акта за його відсутності, не надавав.

При цьому зазначає, що його примусили поставити підписи у документах, з якими він не був ознайомлений.

Апелянт вказує, що із захисником не спілкувався, ніяких договорів щодо надання йому правової допомоги не підписував, також йому не було роз`яснено його прав та наслідків вчинених дій.

Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_6 також не погоджується із висновком суду про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Також вважає, що суду не було надано усіх характеризуючих документів, у зв`язку з чим судом не було з`ясовано чи буде покарання відповідати його меті і не потягне за собою порушень засад виваженості.

Крім того, обвинувачений також не погоджується із ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, вважає, що суд незаконно розглянув без його участі та участі захисника подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про направлення ОСОБА_6 до виправного центру для відбування покарання.

При цьому вважає, що вказаною ухвалою було фактично змінено вирок Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року в частині призначеного покарання, а саме покарання було збільшено з двох років обмеження волі на два роки та один місяць.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлені час, місці та спосіб, незаконно придбав шляхом знахідки згорток із ізоленти, в середині якого знаходився поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб метадон (фенадон), який з метою подальшого особистого вживання залишив на зберігання при собі. Коли ОСОБА_6 30 квітня 2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходився біля буд. № 2 по вул. Підлісна м. Києві, він був викритий працівниками поліції. З метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , дістав з кишені згорток із ізоленти, в середині якого знаходився поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб метадон (фенадон) та викинув на землю. В подальшому працівники поліції з даної ділянки місцевості вилучили вказаний згорток, в середині якого знаходився поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб метадон (фенадон), масою 0,126 г.

Під час апеляційного розгляду прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволеннюз огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Із оскаржуваного вироку вбачається, що судовий розгляд проведено за правилами строщеного судового провадження.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув кримінальне провадження за правилами строщеного провадження, однак колегія суддів не погоджується з такими доводами.

Із оскаржуваного вироку вбачається, що він ухвалений у спрощеному судовому провадженні у зв`язку із наявністю у матеріалах провадження заяви ОСОБА_6 про визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому, добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_6 , його згода із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та згода на розгляд обвинувального акта за його відсутності була підтверджена захисником ОСОБА_8 , який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 123 від 20 січня 1994 року та з яким ОСОБА_6 уклав договір про надання правової допомоги № б/н від 02 червня 2022 року.

Положеннями ч. 1 ст. 394 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Таким чином апеляційним судом не перевіряється вирок в частині розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні та встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Поряд з цим, ОСОБА_6 не погоджується із призначеним судом покарання, тому колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині цих вимог.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого,зокрема те, що ОСОБА_6 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції правильно враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання та обґрунтовано не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді двох років обмеження волі.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення будучи умовно-достроково звільненим від відбування призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року покарання, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не бажає стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків за правилами, встановленими ст. ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного судуміста Києва від 12 серпня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді двох років одного місяця обмеження волі, яке він повинен відбувати реально є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Оскаржуючи ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, апелянт вважає, що суд не мав правових підстав для розгляду подання про його направлення до виправного центру, без його участі, однак колегія суддів не погоджується із такими доводами.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 був належним чином повідомленим про розгляд відповідного подання, однак до суду не з`явився, клопотань про відкладення не направляв, тому суд правомірно, у відповідності до положень ч. 5 ст. 537 КПК України розглянув провадження без його участі.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції прийняті законні та обґрунтовані рішення, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, якою засудженого ОСОБА_6 направлено до виправного центру для відбуття покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, залишити без змін.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4