Справа № 548/236/23
Провадження №1-кп/548/108/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

06 червня 2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000213 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого майстром МТВ в ТОВ «Київський м`ясокомбінат», не інваліда, на утриманні непрацездатних осіб немає, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_4

сторони захисту - адвоката ОСОБА_7

потерпілої сторони - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

08.08.2022, близько 10.40 години, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі Кременчук - Семенівка, Т-17-09, Хорольської територіальної громади, Лубенського району, Полтавської області, у напрямку с. Новий Байрак та доїжджаючи до нерівнозначного перехрестя вказаної автодороги ОСОБА_4 не переконався в безпеці руху під час проїзду нерегульованого перехрестя не зупинився на дорожній знак «СТОП» не надавши переваги у русі автомобілю марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався по головні дорозі Хорол Оржиця О-1717361 зліва на право відносно руху автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з НОМЕР_1 , чим грубо порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення переднього частиною керованого ним транспортного засобу із правою боковою частиною автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 10-го ребра справа та 12-го ребра зліва, які згідно висновку експерта № 217 від 12.10.2022, кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України 17.05.1995) та закритої черепномозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран потиличної ділянки та лобної ділянки, які згідно висновку експерта № 217 від 12.10.2022 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України 17.05.1995).

Крім цього, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді розривів сечового міхура, уролофлегмони лівого стегна, травматичного гемопнематориксу справа, заочеревної гематоми, множинних багатоскалокових закритих переломів обох лобкових та сідничних кісток, відривного перелому правої крижової кістки, відрівні переломи поперечних відростків 2,3,4,5 поперекових хребців, які згідно висновку експерта № 278 від 21.12.2022 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх утворення (п.2.1.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України 17.05.1995).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/117-21/15737-ІТ від 30.11.2022 в заданій дорожній обстановці в діях водія «ЗАЗ Ланос» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п. 16.11 та п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В умовах заданої пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_4 , мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п. 16.11 та п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений частина 2 статті 286КК України.

Позиція сторін щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

У судовому засіданні прокурор, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, вважає за доцільне не здійснювати дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які сторонами не оспорюються, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючі дані.

Обвинувачений вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, визнав повністю, ствердив суду, що він не оспорює обставини кримінального правопорушення, правильно розуміючи їх зміст і наслідки такої позиції, яка є добровільною, та не заперечує проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів.

Захисник підтримав думку обвинуваченого та не заперечив проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів, з врахуванням положень частини 3 статті 349 КПК України.

Потерпілий та їх представник не заперечели щодо порядку дослідження доказів відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.

Застереження щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

Суд, зважаючи на думку учасників судового провадження, з`ясувавши, що ними не оспорюються обставини кримінального провадження та правильно розуміється зміст цих обставин, переконавшись у добровільності такої позиції та роз`яснивши їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені частиною 2 статті 394 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо зазначених обставин, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання про те, що він 08.08.2022, близько 10.40 години, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі Кременчук - Семенівка, Т-17-09, Хорольської територіальної громади, Лубенського району, Полтавської області, у напрямку с. Новий Байрак та доїжджаючи до нерівнозначного перехрестя вказаної автодороги не переконався в безпеці руху під час проїзду нерегульованого перехрестя не зупинився на дорожній знак «СТОП» не надавши переваги у русі автомобілю марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 , який в цей час рухався по головні дорозі Хорол Оржиця О-1717361 зліва на право відносно руху автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з НОМЕР_1 , чим грубо порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення переднього частиною керованого ним транспортного засобу із правою боковою частиною автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 . , просить не позбавляти його волі, щоб він міг надалі відшкодовувати шкоду потерпілим.Щиро кається у скоєному та просить пробачення у потерпілих. Частково відшкодував заподіяну моральну шкоду у розмірі 211 800 гривень.

Позиція потерпілих ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що обвинувчений ОСОБА_4 відшкодував частково моральні збитки , прохали ОСОБА_4 суворо не карати та призначити йому покарання, не пов"язане з позбавленням волі, але з обов"язковим позбавлення права керування.

Висновки.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеними порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілим.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку (пункт 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України).

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Окрім цього, на думку суду обставиною, яка пом`якшує покарання, що не передбачена ч. 1 ст. 66 КК України, але враховується як така на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, є вчинення винним злочину вперше. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам дано роз`яснення, відповідно до якого особам, які вперше вчинили злочини, доцільно призначати менш суворе покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Крім визнавальних показань обвинуваченого, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується дослідженими у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами.

Аналіз норми ст. 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-які порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і, отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 , не переконався в безпечності своїх дій, а також, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, наслідком чого стала загибель людини, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 діяння.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке виразилося у порушенні ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення - злочину, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

При цьому, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженні є досить складним та важливим питанням, яке потребує звернення до теоретичних основ поняття покарання, цілей та особливостей його призначення.

Кримінальне законодавство у ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України (далі - КК) визначає такі цілі покарання: 1) кара; 2) виправлення засуджених; 3) запобігання вчиненню нових злочинів засудженими; 4) запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами. Згідно з ч. 3 ст. 50 КК покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі, виходячи із позиції потерпілої, особливу увагу слід звернути на таку мету покарання, як кара.

Кара являє собою засіб, необхідний для здійснення цілей покарання. Для досягнення цілей виправлення засудженого, спеціального і загального попередження злочинів покаранню притаманні каральні засоби, тобто воно заподіює караному певні позбавлення і страждання. Також покарання призначається і з метою задоволення почуття справедливості, властивого людям, почуття обурення, викликаного вчиненням злочину, що реалізується у відповідній мірі відплати за вчинене, при цьому відплата відповідає у багатьох випадках почуттям потерпілого, а іноді певних кіл суспільства.

Разом з тим, призначення покарання найбільшою мірою лише з метою кари, тобто відплати, помсти за минуле, виходить за межі поставлених перед КК завдань, оскільки останні спрямовують кримінальну політику держави лише в майбутнє - забезпечити охорону найбільш суттєвих для суспільства об`єктів від злочинних посягань і попередити вчинення злочинів. Рівень же кримінально-правової охорони певних об`єктів, суворість санкцій, які передбачено за посягання на них, певною мірою залежить від рівня їх цінності у суспільстві. Але це ні в якому разі не означає, що суворість кримінального покарання визначається суворістю помсти або відплати з боку держави особі, яка заподіяла суспільно небезпечні наслідки.

Виправлення засудженого - це такі зміни його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Запобігання вчиненню злочинів іншими особами - це так зване загальне запобігання злочинів. Застосовуючи покарання до засудженого, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Також, ч. 1 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 ст. 65 КК України).

В ч. 2 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В ч. ч. 3 та 4 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи із вищевикладених доводів, суд прийшов до наступних висновків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, відповідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, яке також прослідковувалося під час всього судового розгляду справи і дуже чітко було виражено в судових дебатах останньому слові, під час якого обвинувачений висловив своє ставлення до обвинувачення, повністю визнаючи свою вину; дав оцінку власним діям, зокрема неодноразово просив прощення у потерпілих; також враховує активне сприяння розкриттю злочину, зокрема надавання показань, участь у слідчих діях, відсутність будь-яких перешкод з його сторони для провадження досудового розслідування; також враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд враховує і особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою молодого віку, вчинив кримінальне правопорушення вперше, його виключно позитивні характеристики, зокрема за місцем проживання та роботи. А також враховує його емоційну реакцію на подію і наслідки, оскільки усвідомлення ОСОБА_4 таких є і для нього моральним тягарем на решту життя.

Всі ці обставини дають суду прийти до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Щодо вирішення цивільних позовів.

Потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 звернулися з цивільними позовами в своїх інтересах до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнав цивільні позова.

Вирішуючи позовні вимоги суд зазначає про таке.

Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 зі змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психологічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує ступінь та обсяг моральних переживань; тяжкість вимушених змін у житті, наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала.

Суд погоджується з тим, що потерпілим - цивільним позивачачам безумовно завдано моральну шкоду, оскільки життя потерпілих кардинально змінилося. Дії обвинуваченого привели до втрати надії на майбутнє, що викликає у позивачів постійні моральні страждання, хвилювання, та відчай. Через неправомірні дії обвинуваченого зруйновано сім`ю, оскільки, відновити той стан, в якому вони знаходилися до настання ДТП вже не є можливим.

У зв`язку з наведеним, враховуючи наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала, характеру та обсягу страждань потерпілих, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, враховуючи глибину страждань, понесених потерпілими, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає розумною та справедливою у даному випадку загальну суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню для потерпілого ОСОБА_8 визначити у розмірі 100 000 грн. , та для ОСОБА_15 визначити у розмірі 1000000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості й не може вважатися сумою явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право наїх відшкодування; збитками зокрема є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом ст.ст. 1187, 1188 цього ж Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями 4.2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 10.08.2022 року було накладено арешт на майно, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок по справі на підставі ч.4 ст. 174 КПК України, арешт слід скасувати.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експертів в розмірі 6040,96 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів по справі, підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк (чотири ) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 ( один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробувальним строком на один рік шість місяців, якщо ОСОБА_4 не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без узгодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_16 до обвинуваченого ОСОБА_4 , третя особа АТ "СГ" ТАС" про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, працюючого майстром МТВ в ТОВ «Київський м`ясокомбінат», РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця с. Хильківка Лубенського району Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч ) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_17 до обвинуваченого ОСОБА_4 , третя особа АТ "СГ" ТАС" про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, працюючого майстром МТВ в ТОВ «Київський м`ясокомбінат», РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця с. Хильківка Лубенського району Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_5 моральну шкоду в розмірі 1000 000 (один мільйон ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, працюючого майстром МТВ в ТОВ «Київський м`ясокомбінат», РНОКПП: НОМЕР_3 на користь держави кошти в сумі 6040,96 грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 10.08.2022 року після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_18 , мешканцю АДРЕСА_2 , яким фактично користується ОСОБА_10 , мешканець с. Хильківка, Лубенського району, Полтавської області, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 від 22.10.2008; - автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 від 30.03.2021, які знаходяться на території ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили передати законним володільця.

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 30.03.2021 належного ОСОБА_4 , приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000213, після набрання вироком суду законної сили передати законному володільцю ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 22.10.2008 належного ОСОБА_10 , яке передано ОСОБА_19 , після набрання вироком суду законної сили вважати повернутим законному володільцю.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченому, прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1