Провадження №11-кп/801/807/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі Конституції України як норми прямої дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі Конституції України як норми прямої дії.

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні, посилаючись на його передчасність та невідповідність вимогам чинного законодавства, звернувши увагу на те, що КК України передбачено можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Вважає, що внаслідок законодавчого встановлення надскладних умов, необхідності складання значної кількості документів, створення яких залежить виключно від установи виконання покарань, реалізація прав на застосування до засудженого до довічного позбавлення волі можливостей заміни покарання на більш м`яке та на умовно-дострокове звільнення на теперішній час є нереалістичною та неможливою. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні від 16.09.2021 наголошував на необхідності законодавчо передбачити два окремих незалежних один від одного права засуджених до довічного позбавлення волі: на умовно-дострокове звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та на пом`якшення покарання у виді довічного позбавлення волі на інше строкове покарання, натомість Верховна Рада України знехтувала ці вимоги та не виконала їх приписи.

Захисник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належно.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Вінницької області від 04.02.2002 за ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 152, п.п. 2,4,9,10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 23.05.2002 вирок Апеляційного суду Вінницької області від 04.02.2002 щодо ОСОБА_7 змінено, виключено з нього рішення суду про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України. У решті цей вирок залишено без зміни.

Вирок набрав законної сили 23.05.2002.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2018 засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання, призначеного вироком апеляційного суду Вінницької області від 04.02.2002 року, строк попереднього ув`язнення з 19.09.2001 року до 23.05.2002 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року).

06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-IХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини».

Цим Законом були внесені зміни до положень ст. 82 КК України, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

У цьому аспекті слід зауважити, що суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-IХ від 18.10.2022, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Отже, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином, КК України передбачено можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Жодних даних, що засуджений ОСОБА_7 до звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення звертався вже до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку, передбаченому ст. 82 КК України, матеріали провадження не містять.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі Конституції України як норми прямої дії, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4