25.05.2023 Справа № 756/5930/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5930/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001835 від 12.05.2023 за ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

15.05.2023 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

Обґрунтовуючи подане клопотання, слідчий зазначає, що 12.05.2023 приблизно о 20:20 за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 25, було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено 27 (двадцять сім) згортків з порошкподібною речовиною білого кольору, які останній зберігав з метою збуту (ЖЕО №17004).

Зі змісту клопотання вбачається, що в ході здійснення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 було виявлено та вилучено, серед іншого, мобільний телефон марки «Apple», модель «Iphone 13» темного кольору в чорному чохлі з паролем «0852» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) з сім-картками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та додатковим номером № НОМЕР_5 , який було поміщено до спецпакету №CRI1014323.

У ході досудового розслідування вказане майно постановою слідчого від 13.05.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001835 від 12.05.2023.

Враховуючи, що вказане майно органом досудового розслідування визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою недопущення втрати речових доказів, приховування, передачі або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання слідчого, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно.

У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_6 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання власник майна не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора, слідчого та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001835 від 12.05.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

13.05.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

13.05.2023 речі, вилучені 12.05.2023 в ході здійснення обшуку затриманої особи підозрюваного ОСОБА_5 , постановою слідчого визнано речовим доказом.

Відповідно до поштового штампу вхідної кореспонденції Оболонського районного суду міста Києва слідчий Оболонського УП ГУНП у м. Києві звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 15.05.2023, а тому слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні №0001835 від 12.05.2023, вилучені 12.05.2023 в ході здійснення обшуку затриманої особи підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

мобільний телефон марки «Apple», модель «Iphone 13» темного кольору в чорному чохлі з паролем «0852» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) з сім-картками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та додатковим номером № НОМЕР_5 .

Заборонити відчуження, розпоряджання та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1