Номер провадження: 11-кп/813/1592/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2023 року про продовження їй строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000457 від 13 лютого 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 23 липня 2023 року.

Цією ж ухвалою іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити застосований до неї запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної обґрунтувала тим, що позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, зокрема: вона заміжня, має дитину 2006 року народження, раніше не судима.

Обвинувачена стверджує, що прокурором не надано доказів того, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить її належну процесуальну поведінку. При цьому ризики, на які посилається прокурор є безпідставними та необґрунтованими.

Тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Разом з тим, обвинувачена наголосила, що знаходиться під вартою уже 27 місяців.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Частиною 4 ст.422-1 КПК України передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачена ОСОБА_7 не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про її обов`язкову участь під час апеляційного розгляду.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі обвинуваченої та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000457 від 13 лютого 2020 року за обвинуваченням, в тому числі і ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.307 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2023 року ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000457 від 13 лютого 2020 року судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не досліджені всі докази, які містяться в матеріалах справи та їм не надана належна правова оцінка.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за який, у разі доведеності вини, їй може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій продовжує існувати ризик того, що вона може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти нові злочини.

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що раніше ОСОБА_7 вже притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Апеляційний суд також враховує, що до затримання ОСОБА_7 не була працевлаштована.

Відсутність у ОСОБА_7 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу дають обґрунтовані підстави вважати, що доходи ОСОБА_7 отримувала виключно від незаконної реалізації наркотичних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_7 , дозволить під час судового розгляду контролювати її місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що вона має міцні соціальні зв`язки, заміжня, має дитину 2006 року народження, апеляційний суд приймає до уваги, однак, з огляду на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 , вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони може мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Щодо інших доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про незаконність оскарженої ухвали апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

За таких обставин, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000457 від 13 лютого 2020 року, знаходиться на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_7 утримується під вартою, а саме 27 місяців, про що наголошувала обвинувачена в апеляційній скарзі, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2023 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 23 липня 2023 року, - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000457 від 13 лютого 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4