У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Михайлівка Василівського району Запорізької області, українця, громадянина України зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що починаючи з 26.02.2022 невстановлені представники зф держави-агресора рф спільно з представниками окупаційної адміністрації Василівського району Запорізької області, спрямовують свою діяльність на створення незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території Василівського району Запорізької області, всупереч порядку передбаченого чинним законодавством України, з мстою встановлення тотального контролю та закріплення окупаційної влади, яка сприятиме у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувались для захисту незалежності і суверенітету та територіальній цілісності України, а також впливу па мешканців Василівського району Запорізької області і метою виконання останніми вказівок та розпоряджень окупаційної влади, в тому числі мінімізації акцій спротиву представникам країни-агресора та окупаційної адміністрації.

З 28 лютого 2022 року територія смт. Михайлівка Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області була тимчасово окупованою територією зф держави агресора рф.

В подальшому наказом Міністерства з питань реінтеграції ТОТ України № 309 від 22.12.2022, Михайлівська селищна територіальна громада Василівського району віднесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

При цьому, представниками окупаційних військ Російської Федерації на в`їздах-виїздах з території вказаного села були обладнані ворожі блокпости, введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією, розміщено військово-адміністративний штаб керівництва збройних воєнізованих формувань російської федерації в приміщенні навчального закладу ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Громадянин України ОСОБА_7 , проживаючи у період окупації у будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на зобов`язання до неухильному додержанню Конституції та законів України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, наприкінці лютого 2022 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, став на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки - колабораційної діяльності, що виразилось у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави - агресора.

Так з метою розміщення військово-адміністративного штабу керівництва збройних воєнізованих формувань Російської Федерації останні звернулись до ОСОБА_7 з пропозицією допомогти в підборі приміщення, на що останній дав згоду.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи колишнім майстром виробничого навчання у державному навчальному закладі «Михайлівське ВПУ», достовірно володіючи відомостями про керівництво, матеріально-відповідальних осіб та посадові обов`язки працівників навчального закладу, не раніше 29.12.2022 не відмовляючись від свого злочинного умислу, направленого на колабораційну діяльність, що полягала у незаконній передачі приміщення начального закладу у володіння представникам незаконних збройних чи воєнізованих формувань, створеним на тимчасово окупованій території, ОСОБА_7 , відкрив приміщення вищевказаного начального закладу, при цьому наголосив, що приміщення школи буде передане представникам збройних, воєнізованих формувань держави-агресора за будь-яких обставин, а також зазначив, що супротив його вимогам по незаконній передачі приміщення школи у володіння представникам незаконних збройних, воєнізованих формувань, створеним на тимчасово окупованій території, призведе до залякування місцевих мешканців веденням активних бойових дій або до захоплення важливих об`єктів критичної інфраструктури, що забезпечують життєдіяльність місцевого населення.

На виконання своїх злочинних намірів щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним, воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області з метою використання їх у забезпеченні діяльності відповідних формувань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, передав приміщення державного навчального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Запорізька область Василівський район смт. Михайлівка вулиця Центральна, 2, незаконним збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора, які останні використовували у період, але не раніше 29.12.2022, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим для створення та розміщення військово-адміністративного штабу керівництва та особового складу, зберігання зброї, розставлення ворожих бойових позицій по периметру будівлі та на даху, а також розміщення ворожої військової техніки та зведення тимчасових оборонних споруд.

Крім того, збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора були передані всі матеріальні ресурси школи, наявні в ній приладдя та технічні засоби з метою забезпечення окупаційної діяльності та побуту відповідних формувань.

Здійснюючи передачу матеріальних ресурсів збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора Російської Федерації на тимчасово окупованій території, ОСОБА_7 розумів протиправність своїх дій, передбачав та бажав настання негативних наслідків, тобто діяв з прямим умислом.

У подальшому, але не пізніше 29.12.2022 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, продовжуючи злочинний умисел щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним, воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території є смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області з метою використання їх у забезпеченні діяльності відповідних формувань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з використанням різних аргументів та власного авторитету, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, займаючи посаду «Директора государственного казенного учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що діє на території тимчасово окупованої Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області, діючи умисно, 29.12.2022 року передав представникам збройних формувань держави агресора, а саме військовослужбовцям збройних сил російської федерації транспортні засоби марки «Fiat Doblo», білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , який перебував на балансі БО БФ «Перспектива ДНЗ Михайлівське ВПУ» та автомобіль марки «Volkswagen T5» білого кольору, р.н.з. НОМЕР_2 , який перебував на балансі ДНЗ «Михайлівське ВПУ.

В подальшому зазначені транспортні засоби неодноразово використовувались військовими збройних сил російської федерації у військових цілях, для виконання службово-бойових завдань проти України.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора.

5 вересня 2023 року громадянину України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, тобто у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення громадянину ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. ст. 135, 276-278 КПК України опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Крім того, громадянина України ОСОБА_7 в порядку ст. 135 КПК України викликано для вручення повідомлення про підозру, допиту в якості підозрюваного та проведення інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000012 від 25.01.2023, але на зазначені дати останній не прибув, про причини явки не повідомив.

13 вересня 2023 року на підставі того, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування за межами території України, а саме на тимчасово окупованій території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, постановою слідчого останній оголошена в розшук, який доручено 2 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Закарпатській області.

Одночасно з цим, згідно повідомлення 2 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Закарпатській області, проведеними оперативними заходами встановлено, що ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, може знищити, може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий звернувся із вказаним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

У судовому засіданні захисник проти клопотання сторони обвинувачення не заперечував.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

5 вересня 2023 року громадянину України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, тобто у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення громадянину ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. ст. 135, 276-278 КПК України опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Виходячи з наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідчий суддя, вирішуючи подане клопотання сторони обвинувачення, дійшов до такого висновку.

Відповідно до приписів ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Згідно з положеннями ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке входить до вищевказаного переліку, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України та за умови обґрунтованості повідомленої підозри.

Слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, а тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України необхідно брати до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас слідчому судді під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Так, слідчий суддя, проаналізувавши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає,що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Обґрунтованість підозри підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 18.07.2023; протоколом про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 18.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.07.2023; протоколом про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 18.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 03.08.2023; протоколом про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 03.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.08.2023; протоколом про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 03.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04.08.2023; протоколом про пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 04.08.2023; протоколом огляду веб-ресурсу від 10.05.2023 з додатками; протоколом огляду веб-ресурсу від 10.07.2023 з додатками; висновком експерта за результатами судової портретної експертизи №СЕ-19/107-23/7428-ФП від 03.08.2023 та іншими матеріалами клопотання в їх сукупності.

Резюмуючи дослідження обґрунтованості поданого клопотання, слідчий суддя зазначає про необхідність здійснення аналізу наявності ризиків, які персоніфіковані стороною обвинувачення у поданому клопотанні.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція кримінального правопорушення, вчинення якого інкриміновано підозрюваному, передбачає допустимість застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, тобто за правилами статті 12 КК України кримінальне правопорушення, детерміноване ч.4 ст.111-1 КК України, є нетяжким злочином.

Між тим, як уже зазначалося слідчим суддею, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вказане унеможливлює застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя, враховує дані, що характеризують особу підозрюваного, той факт, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне, з урахуванням виключних обставин, клопотання слідчого задовольнити.

За правилами ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з абз.7 ч.4 ст.183 КК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За обставин цього клопотання, беручи до уваги інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення та факт перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території, слідчий суддя зауважує про відсутність підстав для визначення застави.

У разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається (ч.4 ст.197 КПК України).

У свою чергу, відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.177, 178, 193, 194, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт Михайлівка Василівського району Запорізької області, українця, громадянину України зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Після затримання підозрюваного і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13 вересня 2023 року о 16 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1