Справа № 129/1302/23
Провадження №11-кп/801/973/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.08.2023 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.04.2013 за № 0000538,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 05.10.2023 включно, відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульянівка Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, останнє місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

25 квітня 2023 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла справа з обвинувальним актом з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно з положеннями ч. 3 ст. 35 КПК України, для розгляду кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в сумі 570 630 грн. Надалі строк дії обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.06.2023 продовжено до 18.08.2023.

07.08.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. В нього відсутні постійне місце проживання в Україні, робота та інші вагомі соціальні та особистісні чинники стримуючого характеру. Окрім того, останній не прибував за викликом до слідчого, залишив постійне місце проживання, у зв`язку з чим постановою слідчого від 31.05.2013 його оголошено у розшук, 13.01.2020 в міжнародний розшук. 05.02.2021 ОСОБА_7 затримано в м. Санкт-Петербург та 03.02.2022 проведено його екстрадицію до України. Таким чином обвинувачений може переховуватись від, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене вище, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеному вище ризику.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підтримала та просила його задовольнити. Вважає, що ризик, зазначений у клопотанні не зменшився, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 підтримала клопотання за викладених в ньому підстав, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну його процесуальну поведінку. На обґрунтування своїх мотивів зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодного документа, який свідчить про його виклик до слідчого, а розшук його протягом 7 років взагалі не здійснювався. Він не може більше утримуватись в установі попереднього ув`язнення за станом свого здоров`я, який в останній час різко погіршився. Окрім того, зазначає про фактичне відбуття терміну попереднього ув`язнення в межах санкції інкримінуємої йому статті, а тому ризик його переховування фактично нівельований. Окрім того, аргументуючи необхідність зміни запобіжного заходу на домашній арешт зазначив, що може безперешкодно мешкати у будинку рідного брата в Кіровоградській області. На його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а у зв`язку з обранням запобіжного заходу, він більше двох років не має можливості приймати участь в їх утриманні, що не відповідає інтересам дітей та обмежує його у виконанні батьківських обов`язків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , з підстав зазначених обвинуваченим, просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року клопотання прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 жовтня 2023 року (включно).

Розмір застави в сумі 570 630 (п`ятсот сімдесят тисяч шістсот тридцять) грн визначений ухвалою Гайсинського районного суду від 04.02.2022 залишено без змін.

Роз`яснено, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави обвинуваченим чи іншим заставодавцем відповідно до ч.5 ст.194 КПК України вирішено покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду; - повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання чи роботи; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_7 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що ймовірна можливість переховування ОСОБА_7 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, а також відсутність будь-яких стримуючих факторів соціального характеру-таких як постійне місце роботи чи місце проживання.

Крім того, про можливість переховування ОСОБА_7 від суду свідчить його поведінка під час досудового розслідування. Так обвинувачений тривалий час з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку, таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні, 05.02.2021р. його було затримано в м. Санкт-Петербург Росія.

Також суд першої інстанції вважав, що є важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. В цих умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Тому зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 ймовірно може переховуватись від суду. Тобто, прокурором доведено, що заявлений ним раніше ризик не зменшився.

Також твердження сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченого під вартою внаслідок стану здоров`я, то такі обставини встановлюються у визначеному законом порядку. Будь-які належні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, суду надані не були.

Судом не було прийнято до уваги посилання сторони захисту, на те, що обвинувачений не переховувався від слідства виїхавши на територію іншої країни, а забезпечував безпеку власному здоров`ю та життю, оскільки вони не підкріплені будь-якими доказами. Інші аргументи сторони захисту, якими та обґрунтовує можливість застосування домашнього арешту, на думку суду не можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, та зважаючи на минулу процесуальну поведінку останнього, не заслуговують на увагу суду.

Таким чином суд не знайшов підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризику, існування якого встановлено судом.

При цьому судом було звернуто увагу на практику Європейського суду з прав людини, у низці рішень якого, а саме, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також залишаючи незмінним розмір застави, суд враховував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , розмір спричиненої потерпілому шкоди, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризик, існування якого суд встановив у цій ухвалі.

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням ризику кримінального провадження такого як переховування від суду, суд вважав за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та (або) роботи; здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну. Вважав, що такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.08.2023 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 з покладенням обов`язків, а саме: заборонити цілодобово залишати житло, крім випадків отримання медичної допомоги та придбання продуктів харчування; прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з с. Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області без дозволу суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвалу прийнято безпідставно, з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що судом було проігноровано відсутність належного виклику ОСОБА_7 до органу досудового розслідування на підставі чого був оголошений його розшук, так як стороною обвинувачення не надано жодного документу, який свідчить про виклик ОСОБА_7 до слідчого під час досудового розслідування, а розшук на який посилається прокурор за наявності відомостей про місцезнаходження ОСОБА_7 протягом 7 років взагалі не здійснювався. ОСОБА_7 повідомляв про своє місце знаходження та не переховувався від органу досудового розслідування. Надані суду матеріали, а саме рапорт оперуповноваженого СКП Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області та запит №4337/20-2019 від 28.10.2029 заступника ВП ГУ НП у Вінницькій області про витребування розшукової справи, свідчить про те, що станом на 2019 рік розшукова справа сформована не була та розшук ОСОБА_7 не здійснювався.

За наявностей відомостей з 2013 року про місце перебування ОСОБА_7 у російській федерації його міжнародний розшук був оголошений лише 13.01.2020 р.

Сторона захисту вважає, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_7 відсутній, у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, звернув увагу суду на те, що кримінальне переслідування ОСОБА_7 було розпочато 30.05.2013, а 05.02.2021 його було затримано та до теперішнього часу він утримується під вартою. Тому враховуючи фактичне відбування ОСОБА_7 терміну попереднього ув`язнення в межах статті, що йому інкримінується, подальше продовження запобіжного заходу перетворюється у фактичне його покарання та ув`язнення без доведення його вини.

Також за відсутності ризиків, що дають підставу для застосування запобіжного заходу тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину не дають підстав щодо продовження обраного запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.

Захисник зауважив, що при зміні запобіжного заходу ОСОБА_7 зможе безперешкодно мешкати в будинку рідного брата в АДРЕСА_2 . Звернув увагу суду на те, що з моменту реєстрації кримінального провадження минуло більше 10 років, з яких вже більше 2,5 років ОСОБА_7 утримується під вартою.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника в повному обсязі та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №129/1302/23 вбачається, що в провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 відносно ОСОБА_7 вдруге, після міжнародного розшуку було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, який у подальшому неодноразово продовжувався у тому числі Ладижинським міським судом Вінницької області, востаннє 07.08.2023 року в підготовчому судовому засіданні.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Зокрема, при розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не відпали враховуючи ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину , за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, постійне місце проживання в Україні, робота та інші вагомі соціальні та особисті чинники стримуючого характеру у обвинуваченого відсутні, не прибував за викликом до слідчого, залишив постійне місце проживання, у зв`язку з чим тривалий час, а саме з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку, таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим його було оголошено розшук, за наслідками якого обвинувачений був затриманий в м. Санкт-Петербург та 03.02.2022 р. проведено його екстрадицію до України.

Також прокурор вважав, що менш суворі запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт за відсутності постійного місця проживання та реєстрації в Україні, попри можливість проживати обвинуваченим в будинку свого брата в с. Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області не зможе забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та виконання покладених на ОСОБА_7 обов`язків.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризику, визначеного ст.177 КПК України, зокрема, переховування від суду.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо зміни його підзахисному продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також у сукупності з іншими обставинами і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного, з корисливих мотивів злочину, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу, який є особою раніше не судимою, при цьому понад вісім років з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у розшуку в томі числі міжнародному, за наслідками якого був затриманий в м. Санкт-Петербург, 03.02.2022 р. було проведено його екстрадицію до України, вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого існує у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

При цьому наявність в обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, надання братом ОСОБА_7 - ОСОБА_11 належного йому на праві власності для проживання будинку, розташованого в Кіровоградській області, відсутність намірів уникати та переховуватися від суду, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлений судом ризик.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

З наявних в матеріалах судового провадження виписки з медичної карти амбулаторного хворого виданої Вінницькою медичною частиною № 1 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області від 22.06.2023 по прибуттю ув`язнений ОСОБА_7 був обстежений клінічно та лабораторно, оглянутий лікарями медичної частини та встановлено ряд хронічних захворювань, стан здоров`я відповідає наявним у нього захворюванням, продовжує отримувати лікування.

Однак, згідно наданої виписки не вбачається, що хронічні захворювання, які має ОСОБА_7 свідчать про неможливість тримання його під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу захисника та обвинуваченого на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Наявність наведених прокурором у заявленому клопотанні ризику, доведеному як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді, ґрунтується на реальних фактичних даних, які не заперечувались самим обвинуваченим в ході судового розгляду.

Також не є спроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо неналежного повідомлення повістками обвинуваченого ОСОБА_7 органами досудового розслідування про забезпечення його участі у вказаному кримінальному провадженні, оскільки з наявних в матеріалах судового провадження копій корінців повісток про виклик ОСОБА_7 до Гайсинського РВ УМВС вбачається, що їх було отримано під розпис та ознайомлено зі змістом у відповідності до вимог ст.ст.138, 139 КПК України ОСОБА_12 (колишньою дружиною) та ОСОБА_11 (батьком).

Згідно ч.3 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до ст.135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Колегія суддів переконана, що продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому запобіжного заходу у вигляді як цілодобового домашнього арешту, так і підстав для визначення іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Також згода захисника та обвинуваченого на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту є ускладненим.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який ухилявся від явки до слідчого та перебував тривалий час, майже 8 років у розшуку у даному кримінальному провадженні та у міжнародному розшуку, відсутність соціально-стримуючих зв`язків на території України, введення воєнного стану в Україні, тому апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, для того щоб суд зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.08.2023 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4