КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком до 03 год. 45 хв. 27.04.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а у разі залишення запобіжного заходу у виді тримання під варто, визначити підозрюваному розмір застави.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/7716/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1987/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Також захисник просив задовольнити скаргу адвоката в частині незаконного затримання ОСОБА_6 , визнати таке затримання незаконним та таким, що відбулося з початку фактичного обмеження свободи останнього.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказував на наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Твердження слідчого про факти вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність вини в його діях, суперечить вимогам ст. 62 КК України та не можуть бути обґрунтуванням наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, клопотання слідчого не містить доказів того, що підозрюваний планує переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також яким чином підозрюваний може впливати на можливу зміну раніше наданих свідчень іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, та які саме заходи він може застосовувати для впливу на свідків та інших осіб.

Крім того, останній не є членом злочинної організації і не має жодного зв`язку з діями, які вчинені іншими її членами, а тому, на думку захисника, посилання слідчого на те, що до складу злочинної організації входять особи, які забезпечували фізичний захист та чинили насильницькі дії, не має жодного відношення до ОСОБА_6 .

Твердження слідчого про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним або продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, базується виключно на припущеннях, оскільки не доведено причетність підозрюваного до конкретного правопорушення, а посилання на необхідність отримання джерела доходів або забезпечення життєдіяльності є недостатньою підставою стверджувати про наявність даного ризику.

Також 08.03.2023 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на зазначену ухвалу слідчого судді надійшла апеляційна скарга, в якій вона просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою.

В апеляційні скарзі захисник вказувала на те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що підозрюваний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання слідчого не містить обґрунтування кожного із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема відсутні відомості про конкретних свідків та експертів, на яких може впливати підозрюваний, та не обґрунтовано, чому останній буде переховуватися, враховуючи наявність у нього сім`ї, дітей та брата інваліда на утриманні.

На переконання захисника, слідчий суддя не взяв до уваги те, що додані до клопотання матеріали не містять доказів причетності ОСОБА_14 до інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема у доданих до клопотання протоколах допиту свідків відсутні відомості про підозрюваного. ОСОБА_14 фігурує виключно у рапортах працівників поліції.

Також слідчим суддею не встановлено, чи доводять надані стороною обвинувачення докази неможливість застосування до ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_14 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнає, не має на меті переховуватися від органу досудового розслідування та суду, чинити тиск на свідків, чи здійснювати інші дії, які можуть призвести до вчинення злочинів.

Застосований запобіжний захід, на думку захисника, є занадто суворим.

03.04.2023 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли додаткові письмові пояснення, які фактично є доповненнями до апеляційної скарги, в яких вона просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У доповненнях захисник посилалась на необгрунтованість повідомленої підозри та зазначала, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу, як і в повідомленні про підозру, не конкретизовано, коли ОСОБА_6 вступив у злочинну організацію.

У рапортах працівників правоохоронних органів йдеться про те, що ОСОБА_6 є особою, відповідальною за корупційну взаємодію з правоохоронними органами. Проте, ні в клопотанні про застосування запобіжного заходу, ні в повідомленні про підозру не зазначено, про яку саме корупційну взаємодію йде мова, не наведено жодного факту такої взаємодії, не зазначені конкретні особи, з якими була така взаємодія. Жодній особі серед правоохоронців у рамках цього кримінального провадження не повідомлено про підозру.

У долучених до клопотання протоколах НСРД немає жодних конкретних фактів про те, що підозрюваний входив до злочинної організації, члени якої займалися незаконним виготовленням, придбанням і зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичних засобів. Зі змісту протоколів НСРД убачається лише про оформлення дозволів на зброю. ОСОБА_6 лише здійснював консультування різних осіб щодо отримання різних дозвільних документів, тобто виконував свої професійні обов`язки юриста.

ОСОБА_6 підозрюється лише в участі в злочинній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, при цьому відсутня підозра за іншим/іншими кримінальними правопорушеннями.

Слідчим не було долучено протокол затримання ОСОБА_6 від 27.02.2023р. Під час розгляду в суді клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваний заявив слідчому судді про те, що його було затримано незаконно. Проте, слідчий суддя не надав цьому ніякої оцінки і жодним чином не відреагував.

Протокол затримання ОСОБА_6 від 27.02.2023 було складено вже після його затримання у м. Кривий Ріг, коли його було доставлено в м. Київ. Точного часу складення протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.02.2023, не вказано.

У клопотанні та додатках до нього відсутні докази, які б підтверджували причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 має малолітнього та неповнолітнього синів, працює юрисконсультом у ФОП ОСОБА_15 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має 2 вищі освіти. У 2013 році ОСОБА_15 закінчив Національний транспортний університет, отримав диплом спеціаліста за спеціальністю «Організація перевезень і управління на транспорті (автомобільний транспорт)», у 2015 році отримав диплом бакалавра у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за напрямом підготовки «Правознавство».

У 2022 році ОСОБА_15 виїжджав за кордон та повертався до України, що підтверджується листом-відповіддю Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби України.

З урахуванням наведеного, на переконання апелянта, відсутній ризик переховування, про який зазначено в клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із приміщення Таращанського районного суду Київської області, його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги з доповненнями не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 11.01.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України.

Як зазначено у клопотанні, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11.01.2022, ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вирішили утворити та очолити стійке ієрархічне злочинне об`єднання - злочинну організацію, метою діяльності якої має стати протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення систематичного, протягом невизначеного терміну часу, незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетаміну, на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Під час формування другої ланки злочинної організації ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, запропонували ОСОБА_6 прийняти участь у запланованих ними злочинах, пов`язаних з незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту та незаконним збутом психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, повідомивши останньому свої наміри щодо механізму їх вчинення.

Отримавши від ОСОБА_6 добровільну згоду на спільну протиправну діяльність у складі злочинної організації, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з метою підготовки до вчинення вказаних злочинів та дотримання співучасниками заходів конспірації для протидії викриттю, на етапі створення довели ОСОБА_6 загальний план вчинення злочинів, усвідомлюючи що останній являється колишнім працівником правоохоронних органів та має широке коло знайомих серед діючих працівників.

При цьому, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , визначили ОСОБА_6 , як особу, відповідальну за корупційну взаємодію із правоохоронними органами у випадку затримання когось із учасників злочинної організації. Залучення ОСОБА_6 до протиправної діяльності обумовлено наявністю у останнього корупційних зв`язків серед працівників правоохоронних органів, наявність досвіду, здобутого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також уникнення необхідності особистих зустрічей із правоохоронними органами, що у свою чергу підвищувало рівень їх особистої безпеки від викриття та запобігало необхідності підшукування сторонніх осіб для вирішення корупційних питань.

Як встановлено органом досудового розслідування, у період часу з 11.01.2022 по 27.02.2023, створена ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 злочинна організація, під керівництвом керівників структурних її частин вчинила ряд особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту та незаконним збутом психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін.

Згідно даних долучених до клопотання матеріалів, 27.02.2023 о 03 год. 43 хв. ОСОБА_6 затримано у порядку п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 208 КПК України.

27.02.2023 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру в участі у злочинні організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України.

27.02.2023 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2023 задоволено клопотання слідчого, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком до 03 год. 45 хв. 27.04.2023.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, та відсутність доказів на підтвердження його причетності до інкримінованого злочину, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників в апеляційних скаргах щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, посилання на те, що в повідомленні про підозру не конкретизовано, яку саме участь приймав ОСОБА_6 у складі злочинної організації та з якими особами він взаємодіяв, доводи про неналежність як доказів протоколів НСРД, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисників на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисників в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 у 2022 році виїжджав за кордон та повертався до України, та не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та інкримінованих ОСОБА_6 дій, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегією суддів враховані доводи захисника про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу або визначення підозрюваному застави.

Посилання апелянтів на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_6 , відсутність у матеріалах клопотання протоколу затримання, та відсутність часу складення такого протоколу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, згідно матеріалів провадження, у судовому засіданні під час розгляду клопотання 27.02.2023 прокурором ОСОБА_11 було долучено до матеріалів судового провадження протокол затримання ОСОБА_6 .

Як убачається з даних протоколу затримання від 27.02.2023, складеного слідчим ГСУ НП України ОСОБА_19 у період часу з 11 год. 30 хв. до 11 год. 50 хв. у м. Києві, ОСОБА_6 було затримано 27.02.2023 о 03 год. 43 хв. у м. Кривий Ріг на підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 208 КПК України. При цьому, зауважень щодо складення протоколу від ОСОБА_6 та залученого захисника ОСОБА_20 , не надходило.

У протоколі затримання детально відображено підстави затримання, роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_6 , передбачені ст. 42 КПК. На виконання вимог частин 1, 4 ст. 213 КПК, про затримання ОСОБА_6 його дружину та центр з надання безоплатної правової допомоги.

У протоколі затримання ОСОБА_6 , всупереч доводам сторони захисту,вказано, що він складений у період часу з 11 год. 30 хв. до 11 год. 50 хв. 27.02.2023 з одночасним відображенням у його тексті години фактичного затримання - 03 год 43 хв. При цьому, норми КПК не вимагають складання протоколу затримання в ту ж годину, коли особу було затримано. Зокрема, ч. 5 ст. 208 КПК вказує на саму обов`язковість складення протоколу затримання із зазначенням у ньому години і хвилини затримання. Такимч чином, КПК допускає випадки, коли фактичне затримання особи і складання протоколу про це можуть не співпадати у часі з урахуванням певних умов.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скарга на незаконне затримання особи підлягає розгляду в порядку ст. 206 КПК України, та апеляційний суд у межах цього провадження позбавлений повноважень надавати оцінку скарзі, поданої у порядку ст. 206 КПК України, а відтак вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 про задоволення скарги захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , не грунтуються на вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скаргизахисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3