ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1330/23 Справа № 227/1443/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0004858 від 19.09.2022 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білозерське Донецької області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, не працюючого, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо: початку строку відбування покарання; зарахування в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення; запобіжного заходу до набрання вироком законної сили; стягнення витрат на проведення судових експертиз.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 24 лютого 2022 року указом Президента України 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні введено з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року. 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год.30 хв.23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно Закону України про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 7664 від 17.05.2022 року.

13 вересня 2022 року громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний телефон марки «RealMe C21-Y (RMX3261)», з особистого акаунту (Andrey, НОМЕР_1 ) в месенджері «Telegram» поширив користувачу вказаної системи - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) інформацію військового характеру, а саме:13.09.2022 р. о 13 год. 25 хв., 15 год. 02 хв. та 15 год. 15 хв., про переміщення по вул. Гагаріна м. Добропілля Донецької області у напрямок м.Краматорська Донецької області РСЗВ «Хаймарс», бронемашин та військових автомобілів «КРАЗ» Збройних Сил України, за географічними координатами НОМЕР_3 (відправив пояснення, скріншот картки з геоміткою та координатами НОМЕР_3). 13.09.2022р. о 15 год. 24 хв., 15 год. 47 хв. та 16 год. 42 хв., про дислокацію у м. Добропілля Донецької області приблизно 300 військовослужбовців та двох БМП Збройних Сил України, за географічними координатами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (відправив пояснення, скріншот картки з геоміткою та координатами НОМЕР_6), при цьому ОСОБА_9 , усвідомлював, що вказана інформація може нашкодити національній безпеці України. 19.09.2022 року протиправні дії ОСОБА_10 припинено співробітниками Служби безпеки України. Таким чином, ОСОБА_8 , своїми умисними діями скоїв поширення інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 114-2 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення остаточного покарання його підзахисному ОСОБА_8 у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд 1-ї інстанції помилково прийшов до висновку при вирішенні питання про вид та міру покарання його підзахисному, про відсутність каяття у поведінці ОСОБА_8 . Звертає увагу, що незважаючи на особисті погляди, ОСОБА_8 критично ставиться до протиправності своєї поведінки, засуджує свій вчинок як злочин, щиро усвідомлює неприпустимість протиправної поведінки у майбутньому. Не наполягає на призначені покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК України, але з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного правопорушення, вважає можливим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Прокурор подав письмове заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , в якому просить апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржений вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.12.2022 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК України, у виді 6 років позбавлення волі. Судом 1-ї інстанції повною мірою надано належну оцінку характеру та ступеню суспільної небезпечності кримінального правопорушення, а також тим наслідкам, котрі можуть за собою потягнути ці дії для держави та її громадян. Вважає, що судом правильно не враховано щире каяття обвинуваченого як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки судом логічно, чітко та мотивовано вказані у мотивувальній частині оскарженого вироку підстави, з яких виходи суд 1-ї інстанції. Звертає увагу, що обвинувачений під час допиту повідомив суду про те, що в скоєному кається, але, в той же час, в судовому засіданні повідомив суду, що мотивами вчинення злочину є його незгода із політикою України протягом 8 років на Донбасі, і на сьогоднішній день він залишається впевненим в правильності своєї позиції. Просить врахувати, що призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, дозволить йому продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. Також, просить врахувати, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено особу на ім`я ОСОБА_11 , якому ОСОБА_8 поширював інформацію, а також інші причетні особи до вчинення даних злочинів, що у випадку застосування до ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, створить передумови для продовження спілкування з вказаними особами та вчиненню нових злочинів.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, зазначених в ній. Наполягав на зміні вироку в частині призначення покарання його підзахисному ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Прокурор під час судового засідання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого в повному обсязі, просила врахувати її письмові заперечення, а оскаржений вирок суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно зі ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо невідповідністі призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом апеляційної скарги захисника обвинуваченого, не оспорюючи призначений судом ОСОБА_8 вид та міру покарання, передбачену санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК України, просить вирок змінити та застосувати до його підзахисного правовий інститут звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК України.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в ч .1 ст. 1 КК України, ст. 2 КПК України.

У статті 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із законом стаття 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання суд 1-ї інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд виходив з того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.114-2 КК України, відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Під час дослідження особи обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, що він є уродженцем м. Білозерське Донецької області, громадянином України, не одружений, раніше не судимий, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, на момент вчинення кримінального правопорушення офіційно не працював, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до статті 66 КК України, є активне сприяння в розкритті злочину під час досудового розслідування, що підтвердив прокурор в судовому засіданні. Суд не врахував щире каяття обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції правильно прийшов до висновку та не врахував щире каяття обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину як обставину, що пом`якшує покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, наданих у правових позиціях, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття. Такої позиції додержується й Верховний Суд у своїх чисельних рішеннях (ВС ККС №759/7784/15-к від 22.03.2018 року; № 756/4830/17-к від 09.10.2018 року).

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте матеріали провадження не містять будь-яких об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку обвинуваченого, окрім формального визнання своєї провини в загальних межах.

Доводи, наведені судом 1-ї інстанції в мотивувальній частині оскарженого вироку, що обвинувачений під час допиту повідомив суду про те, що в скоєному кається, але, в той же час, в судовому засіданні повідомив суду, що мотивами вчинення злочину є його незгода із політикою України протягом 8 років на Донбасі, і на сьогоднішній день він залишається впевненим в правильності своєї позиції, знайшли своє підтвердження і під час апеляційного розгляду справи та стороною захисту спростовані не були.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції та не вбачає критичного ставлення обвинуваченого до вчинених ним незаконних дій, а зазначене ним в судовому засіданні, про те, що він кається та шкодує про скоєне, розцінює як намагання пом`якшити собі покарання за скоєний злочин.

Враховуючи наведене, доводи захисника обвинуваченого про застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, не знайшли свого обґрунтування під час апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а оскаржений вирок суду 1-ї інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2022 року, яким визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4