Справа № 344/7984/23
Провадження № 1-кс/344/3096/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000116 від 22.02.2023, за ч. 1 ч. 2 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернулась з вказаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000116 від 22.02.2023, за ч. 1 ч. 2 ст. 307

КК України, в обґрунтування якого покликалася на те, що у квітні 2023 року ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою отримання незаконного доходу від систематичного продажу психотропної речовини - амфетаміну на території України, у порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи злочинний умисел на придбання, зберігання та подальший збут психотропної речовини - амфетаміну, незаконно, без передбачених Законом дозволів, цілей та порядку, придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін та зберігав її при собі.

В подальшому, ОСОБА_5 , 13.04.2023 в період часу з 17 год 15 хв по 17 год 30 хв, знаходячись в автомобілі марки «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований неподалік магазину «Пісня», що у м. Івано-Франківськ по вул. Івасюка, 32, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, без передбачених Законом дозволів, цілей та порядку, незаконно збув громадянину ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 200 (двісті) гривень психотропну речовини, обіг якої обмежено - амфетамін в кількості 0,0878 грам.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Також, ОСОБА_5 , 26.04.2023 в період часу з 16 год 55 хв по 17 год 30 хв, будучи в автомобілі марки «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився неподалік магазину «Пісня», що у м. Івано-Франківськ по вул. Івасюка, 32, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, без передбачених Законом дозволів, цілей та порядку, повторно незаконно збув громадянину ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 600 (шістсот) гривень психотропну речовини, обіг якої обмежено - амфетамін в кількості 0,2129 грам.

Окрім цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, без передбачених Законом дозволів, цілей та порядку, 03.05.2023 в період часу з 17 год 00 хв по 18 год 00 хв, повторно, незаконно збув громадянину ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 400 (чотириста) гривень психотропну речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, в кількості не менше 0,01 грама.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, з середньою освітою, раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених

ч. 1 ч. 2 ст. 307 КК України.

04 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено у клопотанні, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: протоколами обшуків, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , висновками експертиз, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами огляду речей та документів та іншими матеріалами в їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: - переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 бажаючи уникнути можливого застосування до нього покарання у виді позбавлення волі, може виїхати з України; - незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин та здобуття можливості уникнути покарання також знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення; - вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він продовж тривалого часу вчиняв злочини з корисливих мотивів, постійного джерела доходу.

Зазначені вище обставини, тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу ОСОБА_5 , дають підстави вважати про те, що застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на думку органу досудового розслідування, не зможе запобігти заявленим ризикам та дієвості кримінального провадження.

Враховуючи вище наведені ризики, репутацію підозрюваного, слідчий вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу є не можливим.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність зазначених у клопотання ризиків, просили врахувати характеризуючі особу підозрюваного дані, наявність у нього соціальних зв`язків, наявність ряду хвороб (в січні переніс гострий інфаркт міокарду нижньої стінки, ургентну КАГ та стентування ПКА, синдром інсулінорезистентності), наявність постійного місця проживання, та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що 04 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами обшуків, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , висновками експертиз, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами огляду речей та документів та іншими матеріалами в їх сукупності.

Крім того, в судовому засіданні підозрюваний свою причетність до інкримінованих йому злочинів визнав.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування певною сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про причетність ОСОБА_5 до злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, ч.2 ст. 307 КК України.

В той же час, прокурором в судовому засіданні частково доведено наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від органу досудового розслідування та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує, що підозрюваний має соціальні зв`язки; докази того, що у підозрюваного існує непогашена судимість в матеріалах клопотання відсутні; він має постійне місце проживання.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя також зважає на те, що 17.01.2023 року підозрюваний ОСОБА_5 переніс гострий інфаркт міокарду нижньої стінки, ургентну КАТ та стентування ПКА, на даний час проходить реабілітацію.

Крім того, згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5304/23 ОСОБА_5 також встановлено діагноз: синдром інсулінорезистетності. Порушення толерантності до вуглеводів. Дисліпідемія.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На думку слідчого судді, в даній конкретній ситуації стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 має переважаюче значення над інтересами кримінального провадження №0000116.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження та особу підозрюваного, його стан здоров`я, не зможе запобігти встановленим слідчим суддею в ході розгляду даного клопотання ризикам.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання повинен враховувати в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважати лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, та констатує, що під час розгляду даного клопотання по суті встановлено обставини, котрі дають підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваному, і які не виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Разом із тим, слідчий суддя враховує і вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Твердження сторони обвинувачення про те, застосування більш м`яких запобіжних заходів, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту, є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки не підтвердженими жодними доказами.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та дійшов висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені п. 1 та 2 (частково) частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання, яке теж, з огляду на фактичні обставини цього провадження, не зможе запобігти наявним ризикам.

Обрання запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим з огляду на те, що підозрюваний не має місця постійної роботи, і такий запобіжний захід, як застава, буде завідомо непомірним для нього.

В той же час слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є неприйнятним, а тому враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваного, обставини вчинення інкримінованого злочину, його наслідки, поведінку підозрюваного щодо визнання своєї причетності до інкримінованого злочину, його каяття, слідчий суддя, вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової його ізоляції від суспільства.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є домашній арешт, який згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Хоча домашній арешт накладатиме на підозрюваного менше обмежень та менший рівень страждання та труднощів, ніж звичайне тримання під вартою в установі виконання покарань, він все одно становить собою позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до практики ЄСПЛ, і на даному етапі досудового розслідування цілодобовий домашній арешт, на думку слідчого судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та нівелювати встановлені ризики, а відтак і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного та його соціальні зв`язки, тяжкість інкримінованого злочину, слідчий суддя вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової ізоляції підозрюваного від суспільства, а тому до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому щоденно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження і не перешкоджатиме досягненню його мети.

При цьому слідчий суддя наголошує, що тяжкість злочину і суворість можливого покарання самі по собі не можуть бути обґрунтуванням такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, в конкретних обставинах даного провадження.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому щоденно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3) не відлучатися із міста Івано-Франківська без дозволу слідчого, прокурора або суду,

4) утриматись від спілкування з свідками та експертами в даному кримінальному провадженні;

5) здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд в`їзд в Україну, в межах строку досудового розслідування, -

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді діє до 03 липня 2023 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора Івано-Франківськівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.05.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1