справа № 462/4666/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000021 про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рясне-Руське, Львівської області, громадянки України, українки, із вищою освітою, одруженої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 254 КК України, суд

в с т а н о в и в :

відповідно до вимог ст. 35 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Стаття 91 Земельного кодексу України встановлює, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням (п. а ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України); підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі (п. ґ ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України).

Стаття 35 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 встановлює, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані:

дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України;

проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів;

забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку;

забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям;

підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо;

уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2001 набула у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :05:001:1170, площею 0,01 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:0957, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та на якій розташований належний їй об`єкт комерційного призначення.

Знаючи, що земельна ділянка кадастровий номер :05:001:1170 площею 0,01 га належить до земель сільськогосподарського призначення, для ведення індивідуального садівництва, ОСОБА_2 , діючи умисно, не маючи на меті використання земельної ділянки для потреб сільськогосподарського характеру та, порушуючи вимоги ст. 91 Земельного кодексу України та ст. 35 Закону України «Про використання та охорону земель», у листопаді 2021 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, використовуючи послуги невстановлених досудовим розслідуванням осіб, здійснила суцільне замощення земельної ділянки кадастровий номер :05:001:1170 площею 0,01 га тротуарною плиткою з метою обслуговування об`єкта комерційного призначення, розташованого на суміжній земельній ділянці.

Вказаними діями, які полягають у безгосподарському використанні земель шляхом невиконання правового обов`язку захищати землі від шкідливого впливу та зберігати корисні властивості землі, що становить порушення нормативно-правових актів у сфері охорони земель, ОСОБА_2 спричинила виведення земельної ділянки кадастровий номер :05:001:1170 площею 0,01 га із сільськогосподарського обороту, яке полягає у припиненні її використання за цільовим призначенням на певний час або на завжди та унеможливленні її використання для потреб сільськогосподарського характеру.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До матеріалів справи долучено заяву щодо визнання своєї винуватості, згідно якої обвинувачена ОСОБА_2 в присутності захисника ОСОБА_3 подала заяву, згідно якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження та погодилася на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

На підставі ст. 302, 381, 382 КПК України суд здійснює розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що вина ОСОБА_2 , доведена повністю, дії обвинуваченої органом досудового розслідування кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 254 КК України, так як обвинувачена вчинила безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії проступків, вчинений умисно, особу винної, яка раніше не судима, визнала повністю свою вину та розкаялася у вчиненому кримінальному проступку, такі пом`якшуючі обставини як щире каяття, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває /матеріали кримінального провадження а.с. 107/, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені, матеріальна шкода кримінальним проступком не завдана, а тому виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 слід обрати покарання у вигляді штрафу, що є достатнім для виправлення обвинуваченої, її перевиховання, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, що відповідає особі обвинуваченої та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст. 50, 65-67, 254 КК України, ст. 368, 373, 374, 382 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, і призначити їй покарання у виді 1000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 /сімнадцять тисяч/ гривень.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1