Справа № 541/2483/22
№ провадження 1-кп/541/40/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_7

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в ІНФОРМАЦІЯ_7 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 01.03.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7 Полтавської області, громадянина України, військовослужбовець, ІНФОРМАЦІЯ_2, у військовому званні "майор", раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 № 45-ос від 13.08.2020 майора ОСОБА_8 з 01.09.2020 призначено на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 29.10.2020 укладено контракт на проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу, строком на два роки з 01.01.2021 по 31.12.2022.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і

військову службу», майор ОСОБА_8 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують майора ОСОБА_8 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551- XIV, майор ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 квітня строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня строком на 90 діб.

Однак, майор ОСОБА_8 , під час проходження військової служби, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68

Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Водночас, майор ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме, території на якій розташовується ІНФОРМАЦІЯ_5, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 25.02.2022 приблизно 05 год. 00 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_5, який розташовується за адресою: АДРЕСА_5 при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та незаконно перебував не за місцем служби до 01.03.2022.

Таким чином, 25 лютого 2022 року о 05 год. 00 хв. майор ОСОБА_8 умисно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_5, який розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував не за місцем служби до 01.03.2022.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що вранці 24.02.2022 він прибув в розташування ТВУЗ по тривозі, хоча раніше йому було встановлено дистанційний режим роботи, отримав зброю. Ніяких думок уникати службу у нього не було. Додому він пішов прийняти таблетку від тиску, а також хотів перекрити в квартирі газ, світло, бо дружина на той час вже виїхала. Він спокійно вийшов через КПП. Коли прийшов додому, став збирати собі речі, випив ліки, був дуже знервований. Потім вже надвечір 25-го він прокинувся від стуку в двері, прийшли його батьки та повідомили, що його шукають, що його залишили, він побачив, що його телефон розрядився. 26-го вранці він зателефонував ОСОБА_11 , повідомив його про погане самопочуття, на що почув нецензурну лайку. ОСОБА_11 йому казав, що вони в Черкаській області, що його зброю він забрав. В цей день 26-го після 9.00 год. він з батьками пішов до КПП ТВУЗ, обійшов всю частину, але там було зачинено. ОСОБА_11 сказав йому написати пояснення та передати його ОСОБА_12 . Також ОСОБА_11 вимагав його прибути до 00.00 год 27-го числа, але вже були чисельні патрулі, комендантська година, вимагав вести форму в пакеті. Потім він

звернувся до лікаря ОСОБА_13 , яка сказала звернутися до психіатра ОСОБА_44. Лікар ОСОБА_14 його вислухав і дав направлення до Полтавської обласної психіатричної лікарні, куди він з батьками приїхав 02 березня, батько відвіз його на власному авто. В лікарні йому вже почали оформлювати документи на лікування, але коли дізналися що він військовослужбовець, то сказали, що треба направлення від військового шпиталю. Тоді він прибув там до військового шпиталю, показував своє посвідчення, казав, що підрозділ евакуювався, а його залишили, проте йому сказали, що він дезертир і направлення йому не дадуть без ТВУЗ. 03 березня він звернувся до психіатра і той призначив йому лікування. Також пояснив, що з ОСОБА_15 у них на роботі склалися неприязні відносини, хоча вони куми, він хрещений його сина. Крім того пояснив, що у нього на робочому місці була «тривожна» валізка, але в ній не було потрібних йому ліків. А вдома він одразу випив і заспокійливі, і від тиску. На службі з 01.01.2016 до 2022 року медичні огляди йому не проводили. У ОСОБА_16 він не уточнював чи зможе з ним добратися до місця служби, казав, що вдома перешле його пояснення через «Вайбер», де всі він не знає. Він повідомляв на службі, що відвідає лікаря і прибуде, але не зміг приїхати через стан здоров`я і дуже стислі строки. З 03 березня він проходив лікування під наглядом лікаря ОСОБА_44 за домашньою адресою. Також зазначив, що за 27 років безперервної служби у нього не було жодного стягнення чи зауваження, за сумлінну службу мав заохочення та нагороди, два рази був у відрядженні та приймав участь в зоні АТО, військову службу хотів продовжувати і надалі.

Суд критично відноситься до показів у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, що він не скоював інкримінованого йому кримінального правопорушення, які повністю спростовуються наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами і розцінює їх як спосіб захисту від обвинувачення та намагання уникнути відповідальності.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що працює заступником начальника відділу охорони військової частини, з обвинуваченим ОСОБА_8 в них робочі відносини. Обставини правопорушення знає зі слів, оскільки перебував у службовому відрядженні і повернувся з Донбасу 25 лютого 2022 року, прибув до частини. Також пояснив, що він проводив службове розслідування на підставі наказу начальника військової частини за фактом залишення ОСОБА_18 території військової частини без дозволу начальника. Він був членом комісії та під час службового розслідування відбирав пояснення у ОСОБА_18, в яких останній зазначав, що покинув військову частину, оскільки не може брати до рук зброю, знає, що йому було запропоновано повернутися, але ОСОБА_18 відмовився. Всі обставини, що були встановлені в акті відповідають дійсності. До 24 лютого 2022 року ОСОБА_18 служив в підрозділі забезпечення, поганого нічого сказати про нього не може, раніше навіть з ним товаришували. 22.02.2022р. він виїхав у відрядження в Донецьку область, до цього часу ОСОБА_18 працював дистанційно, за викликом приходив до місця служби. 25.02.2022р. десь о 10-11 год. вся їх військова частина виїхала в ІНФОРМАЦІЯ_6.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що працює командиром зв`язку взводу, з ОСОБА_18 робочі відносини. Пам`ятає, що в ніч з 24 на 25 лютого 2022 року видавав зброю на складі, ОСОБА_18 був останнім, хто отримав зброю. Більше його в казармі не бачив, зранку ОСОБА_18 не було, а його зброя лежала в кабінеті начальника. Щоб покинути військову частину міг надати на це дозвіл лише командир, але такого дозволу ОСОБА_18 не надавалось. Всі військовослужбовці були зі зброєю, вийти зі зброєю ніхто не міг. Вранці 25 лютого вони поїхали з ІНФОРМАЦІЯ_7.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що працює начальником 3 Територіального вузла. Знає, що ОСОБА_18 самостійно залишив військову частину без дозволу. 25.02.2023р. йому зателефонували та повідомили, що не має ОСОБА_18 , є тільки зброя його в підвалі. Особисто він з ОСОБА_18 не зв`язувався, з ним намагалися по телефону зв`язатися ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , але ОСОБА_18 на дзвінки не відповідав, тоді вони зв`язались з його батьками. Сам ОСОБА_18 об`явився вже на наступний день і йому запропонували з`явитись за новим місцем дислокації частини в Черкаську область, але ОСОБА_18 не приїхав. До 24.02.2022р. ОСОБА_18 працював дистанційно через карантин. Але 24.02.2022р. був наказ, у зв`язку зі збройною агресію всім військовослужбовцям прибути у частину, всіх викликали, скасували відпустки і дистанційний режим роботи, ОСОБА_18 прибув в частину і отримав зброю, але потім залишив зброю і покинув військову частину. Був введений режим повної бойової готовності, необхідно було всім прибути до військової частини та виконувати подальші накази, знаходитися на казарменому положенні, за межі частини можна було виходити тільки за його наказом. Він не надавав ОСОБА_18 дозволу на залишення військової частини. На наступний день вся частина передислокувалася в Черкаську область. В березні 2022 року деякі військовослужбовці повернулись в ІНФОРМАЦІЯ_7 та здійснювали охорону військового об`єкту. Про завершення дистанційної роботи ОСОБА_18 було доведено, коли він прибув по тривозі в військову частину. Частина перейшла в повну бойову готовність, передислокуватися - це було рішення вищестоящого керівництва. Підробок службового розслідування не було, воно відбулося 2 дні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що займає посаду начальника служби 3 Територіального вузла, з 24 на 25 лютого 2022р. він був помічником чергового КПП №1. 24.02.2022р. він був вдома, зателефонували і сказали терміново з`явитися в частину, він прибув, отримав зброю та заступив в наряд. Він заступив 24.02.2022р. з пів десятого ранку і змінився близько 11 ранку 25.02.2022р. ОСОБА_18 не бачив, він не виходив через КПП. Ніхто з частини не виходив, не виїжджав. 25.02.2022р. вони передислокувалися. Про ОСОБА_18 йому нічого не відомо, не могли не замітити, якби хтось вийшов. З ним в наряді ще був ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив, що 24.02.2022р. він бачив ОСОБА_18 тільки зранку на шикуванні десь з 6 до 8 ранку. За наказом вони з`явились у військову частину, взяли свої речові мішки та пішли отримувати зброю. Потім ОСОБА_18 він не бачив. Вночі були тривоги, вони були в підвалі, чи пішов в підвал ОСОБА_18 він не бачив. В місто нікому не можна було виходити, було заборонено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що проходить службу на посаді начальника складу. Приблизно о 10-11 год. 25.02.2022р. начальник ОСОБА_11 надав команду знайти ОСОБА_18 , але він його ніде не знайшов та повідомив про це ОСОБА_11 . Останній раз бачив ОСОБА_18 24.02.2022р. протягом дня, більше ОСОБА_18 не бачив. 24.02.2022р. він за наказом прибув до військової частини і більше частину не покидав, а 25.02.2022р. їх передислокували. Після 25.02.2022р. він приїжджав у ІНФОРМАЦІЯ_7 02/03 чи 03/03 та 08.03.2022р. зі службових питань.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що проходить службу на посаді начальника експлуатаційно-господарського відділу, обвинувачений ОСОБА_18 його підлеглий. 24.02.2022р. близько 05-00 год. його повідомили про тривогу, він оповістив особовий склад. Прибув на службу і десь о 7-8 год. оповістив майора ОСОБА_18 , до 08 год. ранку він був на роботі, отримав пістолет. Оповіщав його по мобільному телефону, потім він заступив черговим по частині. В останнє бачив ОСОБА_18 о 23.30 год. 24.02.2022р., а перед цим повідомляв його, щоб отримав зброю. Після того спілкувався з

ОСОБА_18 близько 2 год. ночі. А на другий день 25.02.2022р. почав телефонувати ОСОБА_18, але його телефон був вимкнений. Була тривоги, були обстріли. Потім під час тривоги він пішов до підвалу в спортзал та виявив, що ОСОБА_18 не було. Наряд здав приблизно об 11-40 - 11-50 год., прибув у підрозділ і дав наказ підлеглим, щоб вони шукали ОСОБА_18 , але його ніде не було. О 12 год. зателефонував начальник і він йому доповів, що пропав майор ОСОБА_18. Телефон дружини ОСОБА_18 також був вимкнений. Також телефонували батькам ОСОБА_18 , мати повідомила, що він пішов на роботу і пропав. 26.02.2022р. зателефонував ОСОБА_18 і спитав, де ми знаходимося, повідомив, що йому стало погано, він був вдома, випив ліки і заснув. Він його повідомив, щоб збирав речі та їхав до них в сторону ІНФОРМАЦІЯ_26. За цей день вони спілкувались 7-10 разів, спочатку ОСОБА_18 казав, що збирається, а потім казав: «Не знаю, де машина, і чи заправлена». ОСОБА_18 питав, де вони знаходяться, на що він повідомив, щоб приїздив до ОСОБА_26 і там вони його зустрінуть. ОСОБА_18 казав, що зброю брати не буде, бо боїться. Після того він з ним не спілкувався. 26 чи 27 лютого він написав пояснення і подав ОСОБА_15 . До того ОСОБА_18 працював дистанційно, оскільки він один не зробив вакцинацію від «ковіда». 24.02.2022р. всіх по тривозі виклали на службу, і хто був на дистанційному режимі, у відпусках, лікарняних. ОСОБА_18 прибув. Він не надавав ОСОБА_18 дозвіл вийти за межі частини. У ОСОБА_18 була можливість приїхати в ІНФОРМАЦІЯ_27, там би вони його зустріли. Службове розслідування проводилось на підставі їх пояснень, рапортів. Він особисто телефонував дружині ОСОБА_18 та його батькові, кожну годину. До того заперечень по роботі ОСОБА_18 не було, потім ОСОБА_18 хотів на вищу посаду, але він не підписав рапорт і почалися проблеми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що проходить службу на посаді начальника їдальні. Останній раз бачив ОСОБА_18 в казармі, в його кабінеті. 25.02.2022р. вночі була команда спускатися в підвал, він пішов, а ОСОБА_18 залишився. В підвалі ОСОБА_18 не бачив. З частини нікого не випускали, вони всі були зі зброєю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив, що проходить службу на посаді заступника начальника відділу. 24.02.2022р. він був у відрядженні, прибув у ІНФОРМАЦІЯ_7 25.02.2022р. З 01 год. до 02 год. ночі в приміщенні спортзалу побачив ОСОБА_18 , він сидів в одній кімнаті, при ньому була зброя «АКС», в іншій кімнаті сидів ОСОБА_29 . За межі військової частини не можна було виходити, всі повинні були бути на своїх місцях, оскільки була воєнна загроза.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснив, що проходить службу на посаді начальника складу. 24.02.2022р. ввечері він отримав зброю і боєприпаси, поспішив і не так зарядив зброю, а ОСОБА_18 допоміг йому. 25.02.2022р. після відбою повітряної тривоги, десь після обіду, він отримав наказ ОСОБА_11 знайти ОСОБА_18 , але останнього не знайшов, про що і доповів. З частини нікого не випускали. Він ночував в підвалі спортзалу, ОСОБА_18 там не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснив, що проходить службу на посаді заступника начальника ТУЗ, начальник з кадрової роботи. 25.02.2022р. близько 13 год. йому зателефонував начальник і сказав, що майор ОСОБА_18 пропав, йому доповів підполковник ОСОБА_11 . Після цього він зателефонував ОСОБА_11 і останній повідомив, що обшукали частину, ОСОБА_18 немає, зброя (автомат, пістолет) ним були залишені. ОСОБА_18 на телефонні дзвінки не відповідав. В цей день була евакуація і вони виїхали в сторону ІНФОРМАЦІЯ_26. Він зателефонував ОСОБА_11 і дав номер телефону батька ОСОБА_18 , щоб дізналися в нього про ОСОБА_18 . Він сам також телефонував батькові ОСОБА_18 і той сказав, що не знає, де син, в квартиру попасти не може. Біля 6-8 ранку вони

повинні були доповісти голові служби про відсутність ОСОБА_18 . Потім біля десь 10 год. ОСОБА_18 подзвонив ОСОБА_11 і повідомив, що він вдома - батько його розбудив. 26.02.2022р. вони заїхали до місця розміщення, і ввечері він особисто додзвонився до ОСОБА_18 і повідомив, що необхідно прибути в Черкаси. ОСОБА_18 відповів, що він морально не готовий, що він залишить зброю. Він попередив ОСОБА_18 , що протягом трьох діб буде службове розслідування, йому необхідно прибути, потім справу передадуть до військової частини. Після проведеного службового розслідування хотіли повідомити ОСОБА_18 , що матеріали в спеціалізованій прокуратурі, але телефон його був вимкнутий. Також пояснив, що 24.02.2022р. був виданий наказ про відкликання з відпусток та припинення дистанційного режиму роботи ОСОБА_18 , про що останньому було доведено його безпосереднім начальником ОСОБА_11 . Службове розслідування було проведено протягом трьох днів. З 01.03.2022р. зупинили контракт з ОСОБА_18 та проходження його військової служби, припинили виплату всіх нарахувань. Впливу на нього ніхто не вчиняв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 пояснив, що працює лікарем-психіатром в ІНФОРМАЦІЯ_28. ОСОБА_18 знає, як пацієнта. Пояснив, що зранку до 13 год. він працює у військоматі. Зі слів матері ОСОБА_18 , вони дізнались де він знаходиться і приїхали 01.03.2022р. Хворий ОСОБА_18 був у депресії, плакав, заїкався, тремтів. Зі слів хворого, його турбує тривого та страх протягом місяця, він приймає ліки. Він видав ОСОБА_18 направлення до обласної психіатричної лікарні і порекомендував звернутися до свого начмеда. В обласній лікарні йому відмовили у прийомі, оскільки не було направлення від начмеда. Через 3 дня ОСОБА_18 прийшов до нього на прийом і він призначив йому лікуванні - антидепресанти, у хворого були розлади психологічної поведінки. Зі слів хворого, у нього були суіцидальні думки, був порушений сон. Симулювання хвороби він виключає. ОСОБА_18 та його батьки казали, що такий стан у нього вже місяць, вони звертались до сімейного лікаря. Пояснив, що військовослужбовці повинні проходити медичний огляд за направленням начальника медичної частини, у ОСОБА_18 такого направлення не було, він йому роз`яснював про необхідність такого направлення. 03.03.2022р. він тільки призначив ОСОБА_18 лікування, висновок про придатність військовослужбовця робить ЛКК.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 пояснив, що знає обвинуваченого, разом служили. ОСОБА_18 бачив один раз на початку березня 2022р. ввечері, він був у звичайному стані, в цивільному одязі, привіталися і все, це було десь в районі буд. АДРЕСА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 пояснив, що раніше разом з ОСОБА_18 проходили військову службу. На той час, 24.02.2022р. він не був військовослужбовцем, був цивільним. Десь 26.02.2022р. від ОСОБА_11 він дізнався, що ОСОБА_18 не з`явився на службу і просив його взяти письмові пояснення у ОСОБА_18 і відіслати керівництву. Він зателефонував ОСОБА_18 та запропонував надати пояснення, приїхав до нього додому по АДРЕСА_4. Знає, що військову частину перевели на казармене положення, військовослужбовці не покидали військову частину, десь 24 на 25 лютого військова частина змінила дислокацію, в частині залишились тільки цивільні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 пояснила, що працює начальником юридичного сектору військової частини, на цій посаді працює з липня 2020 року. Вона як цивільна особа, працівник залишалась на місці в військовій частині. 24.02.2022р. весь особистий склад викликали на місце служби. Вона погоджувала акт службового розслідування, який 27.02.2022р. їй прислали по месенджеру, вона з ним ознайомилася, погодила і відіслала. Паперову версію акту їй передали вже на початку

березня. Зазначила, що погоджувала тільки матеріали службового розслідування, в них були письмові пояснення ОСОБА_18 . З акту було встановлено, що ОСОБА_18 24.02.2022р. з`явився, отримав зброю, а 25.02.2022р. ОСОБА_18 не було, зброю залишив. Наказ про службове розслідування вона не погоджувала, вважає, що 2 дні на службове розслідування достатньо, термін проведення службового розслідування визначає керівник. Вона особисто читала пояснення ОСОБА_18 , перевіряла те, що їй довели. В поясненнях ОСОБА_18 зазначав, що його відпустили, він пішов збиратися, випив заспокійливе і заснув. З матеріалів службового розслідування було видно, що ОСОБА_18 не було можливості ознайомити з результатами, у нього був відсутній зв`язок, не могли до нього додзвонитися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 пояснила, що обвинувачений є її сином. 24.02.2022р. близько 07 ранку син телефонував, наступного дня телефонував ОСОБА_11 і ОСОБА_15 . 25 лютого ввечері вони пішли до сина додому, там були зібрані речі, на столі були ліки. Він плакав, був роздратований, вона залишилась з ним в квартирі. 26 лютого ОСОБА_15 казав сину, що його посадять, казав, що треба їхати у Черкаську область. Потім зранку, вона з чоловіком та ОСОБА_37 пішли до КПП, були там до півгодини. Вона телефонувала до невропатолога ОСОБА_45, її не було, потім пішли до сімейного лікаря, потім до невропатолога, яка порекомендувала звернутися до психіатра ОСОБА_44. 01 березня ОСОБА_14 вислухав сина і дав йому направлення до обласної психічної лікарні, 02 березня ОСОБА_38 оформили в палату та направили до військової частини за направленням, але було відмовлено у лікуванні, бо не було направлення. 3 березня лікар ОСОБА_14 виписав йому лікування. В сім`ї психічні захворювання були у її батька, у сина почалися після травми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 пояснив, що є батьком обвинуваченого. Син їм телефонував 24.02.2022р. вранці та казав, що його по тривозі викликають на службу. А 25 лютого їм телефонував ОСОБА_15 і ОСОБА_11 і погрожували військовою прокуратурою. 25 лютого ввечері вони сказали ОСОБА_40 , що його шукають, ОСОБА_41 був розгублений і дуже наляканий, на столі були розкидані ліки. 26 лютого ОСОБА_11 і ОСОБА_15 кричали по телефону, що його посадять, що треба йому їхати в Черкаську область, але куди саме не казали, всюди вже були блок-пости. ОСОБА_41 ходив на КПП військової частини, але там нікого не було. Син телефонував комусь з начальства, телефон був на гучномовці, і він чув, що йому погрожували. Знає зі слів сина та зі слів інших знайомих, що у сина конфліктні відносини з ОСОБА_15 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 пояснила, що обвинувачений є її рідним братом. Її батькам телефонували ОСОБА_11 і ОСОБА_15 і погрожували військовою прокуратурою за сина. ОСОБА_15 раніше дружив з братом, разом навчалися, служили, він хресний його дитини. Тоді ОСОБА_41 служив у кадрах, а ОСОБА_15 призначили начальником і його, як підмінили. 22 лютого 2022 року вона приїхала у ІНФОРМАЦІЯ_7, а до цього 10 років жила у м. Буча. 25 лютого 2022 року вона була в будинку і чула, що батькові зателефонували, чула розмову, що ОСОБА_15 і ОСОБА_11 погрожували та кричали. Після 24 лютого вона бачила брата 26 чи 27 числа, він був вдома, був дуже стривожений, роздратований.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами, а саме:

- актом про результати проведення службового розслідування щодо залишення місця служби війсковослужбовцем під час дії військового стану, затвердженим 28 лютого 2022 року, відповідно до якого комісією встановлено, що майор ОСОБА_8 безпідставно залишив розташування ТВУЗ, не попередив про це безпосереднього начальника

підполковника ОСОБА_25 , при цьому не забезпечив збереженість особистої зброї та боєприпасів, та не прибув до місця тимчасового розташування підрозділу після евакуації (т.1 а.с.184-198);

- контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу від 29 жовтня 2020 року, який було укладено ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на проходження ним військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу, строком на два роки з 01 січня 2021 по 31 грудня 2022 (т.1 а.с.217-218);

- наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2022 №14-ос, згідно якого призупинено військову службу з 01.03.2022 майору ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2; звільнено майора ОСОБА_8 з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 та він вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби; призупинено майору ОСОБА_8 контракт про проходження військової служби на

посадах офіцерського складу, а також виплати грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення (т.1 а.с. 216);

- наказом начальника 3 Територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 11.01.2022 №9, згідно якого встановлено у період з 12.01.2022 режим дистанційної роботи майору ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.222);

- наказом начальника 3 Територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 24.02.2022 №47, згідно п.4 якого визначено - закінчити дистанційний режим роботи майору ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2;

- посадовою інструкцією ІНФОРМАЦІЯ_2, якою визначені статус, завдання та обов`язки, права і відповідальність старшого інженера, та з якою ознайомлено ОСОБА_8 05.05.2021р. (т.1 а.с. 224-229);

- актом судово-психіатричного експерта № 322 від 21.09.2022р., згідно висновків якого: 1. ОСОБА_8 , в період часу, що відноситься до вчинення інкримінованого йому протиправного діяння (25.02.2022р.), будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак недоумства і іншого хворобливого стану психіки, і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, і міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. 2. ОСОБА_8 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждає, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді змішаного тривожно-депресивного розладу з елементами установочної поведінки, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. 3. ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру на даний час не потребує (т.1 а.с.230-239).

При цьому, органом досудового розслідування ОСОБА_8 було пред`явлено до обвинувачення, що він умисно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_5, який розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував не за місцем служби саме до 28.07.2022, проте в ході судового розгляду з досліджених судом доказів, а саме: з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2022 №14-ос (т.1 а.с. 216), було встановлено, що з 01 березня 2022 року майору ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2, було призупинено військову службу; звільнено майора ОСОБА_8 з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 та він вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби. За таких підстав суд вважає, що з обсягу пред`явленого обвинувачення щодо самовільного залишення місця служби ОСОБА_8 підлягає виключенню період з 01.03.2022р. по 28.07.2022р.

Щодо посилання захисника обвинуваченого про допустимість доказів, зокрема, акту службового розслідування від 28.02.2022, оскільки, на думку сторони захисту, голова комісії - полковник ОСОБА_15 зацікавлений у негативних для ОСОБА_8 результатах цього службового розслідування через те, що він є хрещеним батьком сина ОСОБА_8 та в минулому добрим другом сім`ї обвинуваченого, стосунки між якими погіршилися через конкуренцію в просуванні по службі, крім того, на останньому аркуші однієї із копії

цього акту відсутній підпис про погодження начальника юридичного сектору ОСОБА_43 , а також в акті відсутні відомості щодо відмови обвинуваченого від ознайомлення. Крім того, стороною захисту ставиться під сумнів допустимості наказ начальника 3 ТВУЗ № 47 від 24.02.2022 «Про виконання заходів при введенні загальної мобілізації», відповідно до п.4 якого ОСОБА_8 закінчено дистанційний режим роботи, на якому відсутні відомості про ознайомлення зі змістом обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор не надав оригіналу, пояснивши це відсутністю в його розпорядженні. За таких підстав просив визнати копію акту службового розслідування та копію наказу начальника 3 ТВУЗ №47 від 24.02.2022 «Про виконання заходів при введенні загальної мобілізації» недопустимими доказами.

Належність та допустимість доказів регламентовані ст. ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 ст. 86 КПК встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

Частиною 2 ст. 86 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час

їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Питання про допустимість доказів вирішується судом при постановленій судового рішення під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» наголошено, що під час розгляду кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК.

Доводи сторони захисту спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, так з показів в судовому засіданні свідків, а також показів самого обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що з оголошенням воєнного стану його дистанційний режим роботи було скасовано, він 24.02.2022 особисто з`явився за місцем служби в частину, отримав зброю, знав, що вони будуть передислоковані і перебував за місцем служби до 25.02.2022. Тобто всі фактичні відомості зазначені в акті та наказі підтверджені й іншими доказами, узгодженими між собою. Ані зазначений акт, ані наказ не оскаржені обвинуваченим у відповідному порядку, тобто є чинними. Також посилання сторони захисту про визнання доказів недопустимими не містять чітко викладені підстави (неналежності доказів, отримання з порушенням встановленого КПК порядку, незаконність джерела, отримання доказу неналежним суб`єктом і т. ін.). Так як обов`язок доказування обставин, що є підставою для виключення доказів покладається саме на сторону, що заявила таке клопотання.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, доведена і його умисні дії вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості відносяться до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшує покарання, згідно зі ст.66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем служби характеризувався задовільно, за сумлінне виконання службових обов`язків та високі показники у службі мав неодноразові заохочення, подяки та нагороди, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: змішаний тривожно-депресивний розлад з елементами установочної поведінки, враховуючи висновок органу пробації, та

вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим терміном відповідно до ст. 75 КК України, оскільки саме це покарання на переконання суду найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує практику Верховного Суду (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд зазначає, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинене до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IХ, яким були внесені відповідні зміни до КК України, в тому числі й до ч. 1 ст. 75

КК України та визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Так, положення ч. 2 ст. 5 КК України визначають, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Тобто, оскільки зміни до ч. 1 ст. 75 КК України були внесенні з 27 січня 2023 року, ці зміни іншим чином погіршують становище особи, тому суд вважає за можливе застосувати зворотню дію закону в часі відповідно до положень ст. 5 КК України, оскільки положення ч. 1 ст. 75 КК України у редакції станом на час скоєння кримінального правопорушення іншим чином поліпшують становище обвинуваченого.

Підстав для застосування ст.69 КК України не встановлено.

До обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд -

З а с у д и в :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту - до набрання вироком законної сили залишити без змін. Вирок в цій частині підлягає негайному виконанню.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

СуддяОСОБА_1