справа № 208/6564/20
№ провадження 1-кп/208/119/23
ВИРОК

Іменем України

26 травня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні, розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001133 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, розлученого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 15.04.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений з зали суду по відбуттю покарання;

- 28.09.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 70 ч.4 КК України вважається таким, що відбув призначене покарання;

- 17.11.2022 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст. 185, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки;

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 08.00 годині 09.07.2020 року, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , перебував біля будинку АДРЕСА_3 .

Під час виниклої між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сварки, останній стягнув із ОСОБА_10 кофту, в якій знаходились ключі від її квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яку ОСОБА_12 підібрав після чого залишив місце конфлікту.

Заволодівши зазначеним чином ключами від квартири, ОСОБА_12 , в період з 10.07.2020 року до 14.50 години 13.07.2020 року, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, а саме до квартири АДРЕСА_5 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , та в якій проживає ОСОБА_4 , діючи повторно, таємно, із корисливого мотиву, прийшов до цієї квартири, та за допомогою ключа, відкрив вхідні двері та проник у житло ОСОБА_10 .

Перебуваючи у приміщенні зазначеної вище квартири, ОСОБА_12 продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житла, діючи повторно, таємно, керуючись корисливим мотивом, заволодів майном, що належало ОСОБА_4 , а саме:

- телевізором «Ergo» (LE32CT5500AK), 32 дюйми, вартість якого становить 3 533,33 гривень;

- електрочайником «Delfa» (3000*2), вартість якого становить 111,67 гривень;

- електродрилю «Stark» темно-синього кольору придбану у 2018 році за 350 грн.;

- мобільним телефоном «Nokia 105» imei вартість якого становить 206,67 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_12 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, своїми злочинними діями завдавши потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 3 851,67 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину при викладених в обвинувальному акті обставинах визнав повністю та пояснив наступне.

Напередодні вказаних подій, а саме 08.07.2020 року йому зателефонував ОСОБА_14 та запросив до себе в гості вживати алкогольні напої де вже була потерпіла ОСОБА_15 . Випадково, від ОСОБА_11 , дізнався що ОСОБА_10 сусідка останнього знизу.

Вранці 09.10.2020 року, в них закінчилася горілка і вони втрьох пішли в магазин. Під час спілкування між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник конфлікт та вони почали битися. Під час бійки, з ОСОБА_10 стяглась і впала кофта. Піднявши кофту ОСОБА_10 , він виявив в її кишені гроші та ключі, після чого забрав їх та залишив це місце. В цей же день, він за допомогою викраденого ключа потрапив до приміщення квартири де мешкає ОСОБА_10 та викрав зазначене в обвинувальному акті майно. Викрадене здав до ломбарду. Гроші витратив на власні потреби.

Щиро кається у скоєному. Вчинив злочин з корисливого мотиву. Частково відшкодував потерпілій матеріальні збитки. Заявлений цивільний позов визнає повністю. Просить не позбавляти його волі.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що до подій які розглядаються, з обвинуваченим по справі раніше знайома не була.

Вона мешкає в квартирі свого брата за адресою: АДРЕСА_4 . Вранці 09.10.2020 року, вона відпочивала у своїх сусідів, де вони вживали алкогольні напої. Через деякий час вона, її сусід ОСОБА_11 та присутній там же ОСОБА_12 , пішли до магазину. В ході спілкування, між нею та ОСОБА_11 виник конфлікт та останній почав її бити. Під час конфлікту з неї стяглась кофта в якій знаходились ключі від її квартири та гроші. ОСОБА_12 зупинив ОСОБА_11 . З приводу конфлікту вона викликала поліцію. По приїзду поліції ОСОБА_11 втік, а де подівся ОСОБА_12 не знає. Її повезли до лікарні, де вона виявила пропажу своєї кофти. Повернувшись з лікарні виявила, що з квартири зникло зазначене в обвинуваченні, належне їй майно.

Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі. ОСОБА_12 є беззаперечно винним у вчиненні крадіжки її майна. За час судового розгляду ОСОБА_12 відшкодував їй тільки три тисячі матеріальної шкоди. Тривалий час вона чекала на відшкодування завданої їй матеріального збитку, але це так і не сталось. Вважає обвинуваченого невиправним. Просить покарати його суворо.

Окрім показань ОСОБА_12 та пояснень потерпілої, вина обвинуваченого повністю підтверджується наступними доказами, які були предметом дослідження під час судового розгляду справи:

Як підстави початку досудового розслідування - витягом з ЄРДР, з правовою кваліфікацією ч.3 ст. 185 КК України, згідно якого 14.07.2020 року до Кам`янського РУП надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що в період часу приблизно з ранку 10.07.2020 до 14.50 годині 13.07.2020 року, невстановлена особа, у невстановлений спосіб проникла до приміщення її квартири за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрала її майно (т.2 а.с. 1, 54, 146);

- протоколом прийняття заяви про злочин від ОСОБА_4 з вищезазначеними обставинами, документами на викрадене майно (т.2 а.с. 7, 29-33);

- протоколом огляду місця події від 13.07.2020 року - приміщення квартири АДРЕСА_5 , яким зафіксована обстановка на місці вчинення злочину, виявлено та вилучено група слідів папілярних візерунків, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 15-27);

- протоколом огляду предмету від 11.08.2020 року - договору фінансового кредиту під заставу №DNZ-12/32689/0 від 16.07.2020 року, предметом застави якого є мобільний телефоном «Nokia 105» imei НОМЕР_1 - який співпадає з imei в наданих потерпілою документах, позичальником по якому є ОСОБА_5 , протоколом огляду та вилучення мобільного «Nokia 105», яким зафіксовані його індивідуальні ознаки (т.2 а.с. 61-62);

- протоколом огляду предмету від 11.08.2020 року - договору фінансового кредиту під заставу №DNZ-12/32515/0.12557 від 12.07.2020 року, предметом застави якого є електричний чайник «Delfa» 3000 х2 - документи на який надано потерпілою, позичальником по якому є ОСОБА_5 , протоколом огляду та вилучення електричного чайнику «Delfa» 3000 х2, яким зафіксовані його індивідуальні ознаки, (т.2 а.с. 66-67);

- речовими доказами по справі - вищевказаними предметами (т.2 а.с. 70);

- висновком судової товарознавчої експертизи №19/104-10/1/700 від 12.08.2020 року, згідно якого станом на 12.07.2020 та 13.07.2020 року вартість наступного майна становить: телевізору «Ergo» (LE32CT5500AK), 32 дюйми - 3 533,33 гривень; електрочайнику «Delfa» (3000*2) - 111,67 гривень; мобільного телефоному «Nokia 105» imei 1: НОМЕР_2 , imeі 2: НОМЕР_2 - 206,67 гривень (т.2 а.с. 36-43);

- протоколом обшуку від 18.09.2020 року за місцем мешкання ОСОБА_5 - приміщення квартири АДРЕСА_6 , під час проведення якого виявлено та вилучено банківську картку «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , зазначеним речовим доказом (т.2 а.с. 83-87)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана із проникненням у житло.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , суд вважає визнання ним своєї вини, часткове відшкодування завданої злочином шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховує обставини які пом`якшують покарання, відсутність обставин які його обтяжують.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначалось вище, ОСОБА_12 є судимим за вчинення тяжкого корисливого злочину, нетяжкого корисливого злочину, вчинених ним до кримінального правопорушення яке розглядається.

Під час розгляду справи, ОСОБА_12 порушуючи свої обов`язки передбачені ч.7 ст. 42 КПК України неодноразово не з`являвся в судові засідання за викликом, про причини своєї неявки суд не повідомляв, внаслідок чого відносно нього неодноразово застосовано привід.

Ухвалою суду від 22.02.2022 року провадження у справі зупинено і ОСОБА_12 оголошено у розшук.

Після розшуку ОСОБА_12 , останній порушуючи свої обов`язки знов неодноразово не з`являвся до суду, внаслідок чого до нього знов застосовувався примусовий привід працівниками поліції.

Під час розгляду зазначеної справи, 27.07.2022 року ОСОБА_12 повторно, в умовах воєнного стану, вчинив тяжкий корисливий злочин передбачений ст. 185 ч.4 КК України, за який засуджений до покарання у виді 5 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку.

За досить тривалий час розгляду справи, який окрім неправомірної поведінки ОСОБА_12 зумовлений часом, який надавався судом для відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди, обвинувачений компенсував лише її незначну частину.

Враховуючи викладене в сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_12 наміру стати на шлях виправлення та спокутувати свою провину.

Судова індивідуалізація покарання повинна враховувати всю різноманітність життєвих ситуацій які виникають при розгляді конкретної справи, тобто окрім ступеню тяжкості конкретного злочину, враховує конкретну особу винного, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, позицію потерпілої сторони тощо.

Призначаючи ОСОБА_12 вид покарання, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо тільки шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

ЄСПЛ у рішенні «Ізмайлов проти Росії», зазначив, що «при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи»,

і суд погоджуючись з думкою прокурора не визначає міру покарання, яка б в чималій мірі перевищувала санкцію мінімально встановлену ч.3 ст. 185 КК України.

Позбавлення волі має значну силу дисциплінуючого впливу, яка у комплексі з іншими засобами виправлення, передбаченими законодавством, здатна зробити певні зміни в переоцінці ціннісних орієнтацій засудженого, змінити його поведінку, погляди та звички. Використовуючись державою не тільки як каральний, а й як виховний засіб, позбавлення волі в кінцевому результаті має на меті досягти відмову особи від її злочинного способу життя та переходу до соціалізації і активної суспільно корисної діяльності, воно не має на меті спричинення фізичних страждань або приниження людської гідності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

- у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

17.11.2022 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська ОСОБА_12 засуджений за ч.2 ст. 185, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки. Зазначений злочин вчинено обвинуваченим 27.07.2022 року, тобто після вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого йому в справі яка розглядається, і тому відповідно до наведеної правової позиції кожен з вироків повинен виконуватись самостійно.

На думку суду, визначене покарання є законним і справедливим для подальшого виправлення обвинуваченого, попередження вчиненням нових злочинів.

Розглядаючи заявлені по справі цивільний позов суд встановив наступне.

Злочин тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається за допомогою цивільного позову. У відповідності зі ст. 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження, проте виключно до суду, пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Заявлений потерпілою - цивільним позивачем ОСОБА_4 позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, повністю визнаний відповідачем - обвинуваченим ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вина обвинуваченого, причинний зв`язок між злочинними діями та заподіянням матеріальної і моральної шкоди, у судовому засіданні встановлено і суд вважає позовні вимоги ОСОБА_10 законними та обґрунтованими, такими, що відповідно до положень ст. ст. 127-129 КПК України, ст. ст. 22, 23 ЦК України підлягають повному задоволенню.

Визнання ОСОБА_12 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Під час судового розгляду ОСОБА_12 добровільно відшкодував потерпілій 3 000 гривень, і ця сума підлягає відрахуванню від суми позову.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_5 призначеного покарання, рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Попередній вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.11.2022 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 185, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, виконувати самостійно.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_16 задовольнити у повному обсязі, стягнувши на її користь з ОСОБА_5 в якості відшкодування матеріальної шкоди 5 900 гривень та 10 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи у сумі 1 797, 95 гривень.

Речові докази по справі:

- сліди папілярних візерунків, договір фінансового кредиту під заставу №DNZ-12/32689/0 від 16.07.2020 року, договір фінансового кредиту під заставу №DNZ-12/32515/0.12557 від 12.07.2020 року, оптичний диск esperanza CD-R 700 mb, - зберігати при матеріалах справи;

- електрочайник «Delfa» (3000*2), мобільний телефонон «Nokia 105» imei 1: НОМЕР_2 , imeі 2: НОМЕР_2 , які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_4 , - знявши арешт з майна, залишити у останньої, банківську картку «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_3 , яка зберігається при справі, знявши арешт з майна повернути ОСОБА_4 .

До набрання вироком законної чинності, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_5 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1