Ухвала

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 202/1949/21

провадження № 51-3080 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдано її на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з недоведеністю того, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Прокурор, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У межах строку на усунення недоліків прокурор повторно звернувся до Суду із касаційною скаргою, проте недоліки, на які йому наголошував суд касаційної інстанції у своїй ухвалі, в повному обсязі не усунув.

Суд, перевіривши касаційну скаргу прокурора, дійшов висновку про те, що його скаргу слід повернути з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, касаційну скаргу прокурора було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам частини 2 статті 427 КПК, якою передбачено, що у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються судові рішення, що оскаржуються, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Зокрема, в зазначеній ухвалі Верховного Суду вказано на те, що у відповідності до положень частини 1 статті 424 КПК предметом перегляду суду касаційної інстанції в цьому випадку може бути вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_4 , або тільки ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, однак, у своїй касаційній скарзі прокурор просив скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому вимог щодо ухвали суду апеляційної інстанції не заявляв.

Вказані обставини позбавляли суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги прокурора.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 травня 2023 року прокурор подав касаційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак, у вступній частині касаційної скарги на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, прокурор зазначив, що оскаржує вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 , у мотивувальній частині посилається на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, проте заявляє вимоги щодо скасування вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 .

При цьому, до касаційної скарги, яка надійшла на усунення недоліків, прокурор не долучив копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, яку просить скасувати. Відсутня така ухвала і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом касаційної інстанції, з огляду на вищезазначені норми КПК, було створено необхідні умови для реалізації прокурором його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проте, враховуючи, що:

- касаційна скарга прокурора була залишена без руху саме у зв`язку з необхідністю уточнення вимог щодо рішення суду апеляційної інстанції;

- прокурором зазначено вимогу про скасування судового рішення копія якого не додана до матеріалів кримінального провадження та яке відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та не заявлено вимог щодо скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, копія якої була долучена до касаційної скарги;

- чинними положеннями КПК не передбачено залишення без руху касаційної скарги, яка надійшла на усунення недоліків, -

є обґрунтовані підстави для висновку про те, що прокурор не усунув недоліки, у зв`язку з чим, касаційну скаргу прокурора необхідно повернути, оскільки за таких обставин суд касаційної інстанції позбавлений можливості визначитися з предметом касаційного оскарження та провести розгляд з дотриманням положень, передбачених ч. 2 ст. 433 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

На підставі пункту 1 частини 3 статті 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.

З огляду на вищезазначене, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути прокурору, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції,його касаційну скаргу на судові рішення щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3