Провадження № 1-кп/161/1160/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 28 квітня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно - технічною освітою, працює ФОП ОСОБА_3 , розлученого, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.436-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні дії, які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році за наступних обставин.

Так, внаслідок розпочатої 20 лютого 2014 році збройної агресії Російської Федерації (далі рф) проти України, відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а вподальшому і незаконна анексія цієї території України.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", за яким перебування підрозділів збройних сил російської федерації на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію Автономної Республіки Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Верховною Радою України 21 квітня 2015 року прийнято Постанову № 337-VIІI "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Надалі, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 року №3314 (ХХІХ), президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

На виконання вищевказаного наказу, 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державний кордон України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Харківській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено воєнний стан на всій території України дія якого продовжена на даний час.

У свою чергу, ОСОБА_3 , сповідуючи ідеї військово-політичного керівництва рф щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, підтримуючи антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території та населення та агресивну ідеологічну мотивацію, включаючи роздмухування такої мотивації в інших, підбурювання до таких злочинів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 08 квітня 2023 року, в ході усних висловлювань, шляхом зміщення смислового акценту відповідальності за збройну агресію з російської федерації (агресора) на Україну (жертву агресії) та вектора антагоніст-протагоніст, внаслідок чого "носієм зла" стає Україна і, відповідно, дійсний факт збройної агресії безпосередньо з боку російської федерації характеризується як виправданий, закономірний; застосування типового наративу пропаганди рф щодо ворожого НАТО від якого росія, буцімто, захищається шляхом агресивної війни проти України, відповідно, збройна агресія рф проти України характеризується як виправдана, доцільна; застосування типового наративу пропаганди рф щодо "злостивих" США, що, буцімто, втягнули російську федерацію у збройну агресію проти України, відповідно, нівелювання безпосередньої відповідальності рф за збройну агресію, виправдовування збройної агресії як вимушеного та небажаного для росії кроку; застосування типового наративу пропаганди рф щодо спрямованості збройної агресії рф проти України на "захист" російськомовного народу, а отже інформаційна подача збройної агресії як "благородної місії", відповідно, її характеристика як виправданої, доцільної, з метою формування у співрозмовника ідентичних з автором висловлювань міркувань, переконань, спонукання мислити та діяти згідно комунікативної інтенції автора, з урахуванням суспільно-політичної ситуації, що відбувається станом на момент мовлення та слугувала інформаційним базисом для висловлювань, в яких чітко прослідковується стійка проросійська позиція, високій ступінь ідеологічної підтримки агресивної політки рф щодо України, виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році.

Зокрема він, 08 квітня 2023 року, близько 21 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , у ході усного спілкування з ОСОБА_8 , здійснив наступні висловлювання: "Україна сама спровокувала війну, а росія просто попереджує встановлення військових баз НАТО на сході України. А ОСОБА_9 не хоче мати ці ворожі бази під парканом. Хохли з руськими воюють, а піндоси сміються"; "Україна сама винна, адже спровокувала війну, а росія тільки попереджує встановлення військових баз НАТО на сході України. ОСОБА_9 не хоче мати ці ворожі бази під парканом. В Україні порушують права російськомовних, не дають дітям навчатись російською мовою"; "Україна сама спровокувала війну, а росія повинна тепер попередити встановлення військових баз НАТО на сході України. ОСОБА_9 не хоче мати ці ворожі бази поряд. В Україні порушують права російськомовних, не дають дітям навчатись російською мовою", чим здійснив виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 436-2 КК України, які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

23 серпня 2023 року під час судового розгляду між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_7 , укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якої, останній беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та не заперечує обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, а також сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, враховується, що ОСОБА_3 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався та є не судимим, розлучений, але на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, працює ФОП, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків вчинення злочину,

При цьому, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 узгодженого покарання, за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Судом роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та повністю підтвердив обставини його вчинення. У вчиненому щиро розкаявся та погоджувався на призначення узгодженого покарання за угодою про визнання винуватості.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В даному випадку судом роз`яснено обвинуваченому, захиснику та прокурору правові наслідки затвердження угоди, перевірено відповідність угоди фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення йому узгодженого покарання.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст.ст. 100, 122, 174 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення судової експертизи, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 468, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 28 квітня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавленням волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: ноутбук марки "Acer-PC53" та мобільний телефон "Samsung Duos" - повернути за належністю ОСОБА_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року на майно, а саме, ноутбук марки "Acer-PC53" та мобільний телефон "Samsung Duos"- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судово-лінгвістичної експертизи в сумі 1672 (одна тисяча шістсот сімдесят дві) грн. 86 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Луцького міськрайоного суду ОСОБА_1