Справа № 136/1464/19
УХВАЛА

25 липня 2023 року м. Вінниця

Колегія Вінницького районного суду Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000099 від 23.02.2019 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою, для встановлення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли. Просив врахувати, що обвинувачені обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого злочину, що потягнуло за собою смерть людини, після вчинення злочину обвинувачені намагалися приховати сліди кримінального правопорушення та втекти з місця події, не мають стійких соціальних зв`язків, є схильними до вчинення кримінальних правопорушень та уникати явки до суду. Проти зустрічних клопотань обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби - заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_6 заперечили проти клопотання прокурора, просили замінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби. При цьому обвинувачений зазначив, що більше 4 років перебуває під вартою, в судових засіданнях лише продовжуються строк тримання під вартою, прокурором не надано жодного доказу його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, він визнає вину у тому, що не повідомив про вчинення злочину, за що передбачено більш м`яке покарання. Зазначив, що має постійне місце проживання з реєстрацією, лише не оформив будинок у спадщину, яку він отримав після смерті матері.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його адвокат ОСОБА_7 заперечили проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що більше 4 років перебуває під вартою, прокурором подано неправдиві відомості щодо відсутності в нього стійких соціальних зв`язків, оскільки він має сім`ю, постійне місце проживання, до затримання працював. Просив врахувати також, що вину визнає за ч. 1 ст. 115 КК України повністю, згоден надавати свідчення та зміну порядку дослідження доказів.

При вирішенні клопотань учасників кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зокрема враховує, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; та репутацію підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовано за рішенням суду, тобто, у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України, та був продовжений за ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 віднесений відповідно до ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, що дає підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на свідків, які підлягають виклику до суду, та уникати явки до суду. При цьому суд враховує, що свідки проживають у одному населеному пункті з обвинуваченими, обидва обвинувачені є раніш судимими за вчинення умисних корисних злочинів, обвинувачений ОСОБА_9 до затримання не працював, доказу реєстраціє за певним місцем проживання не надав, обоє обвинувачених є неодруженими, дітей на утриманні не мають, є схильними до вчинення кримінальних правопорушень.

За обвинувальним актом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінується зникнення з місця вчинення злочину, намагання знищити сліди злочину, шляхом приховання трупу потерпілого. Двоє осіб, за допомогою яких було приховане тіло потерпілого, на теперішній час не встановлені. Дані обставини, в своїй сукупності, вказують про наявність ризиків передбачених, п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, - не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315 та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованими і таким, що підлягають до задоволення, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 2 місяців. Інші більш м`які запобіжні заходи на думку суду не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби відмовити.

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби відмовити.

Клопотання прокурора - задоволити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 22 вересня 2023 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 22 вересня 2023 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 5 діб через Вінницький районний суд Вінницької області з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3