Номер провадження: 11-кп/813/1567/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» виділені матеріали кримінального провадження №0000214 від 09.07.2022 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдови, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Одеської області, Комінтернівського району, с. Ставки, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000214 від 09.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся з трьома окремими клопотаннями про обрання кожному з обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину.

Мотивуючи подане клопотання сторона обвинувачення зазначила, що більш м`який запобіжний захід щодо кожного з обвинувачених не здатен забезпечити виконання останніми обов`язків, покладені на них, оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили тяжкий злочин, не мають міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел заробітку. Також сторона обвинувачення в кожному з клопотань зазначила, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також вплив кожного з обвинувачених один на одного.

Оскарженою ухвалою задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді триманні під вартою, строком до 31.07.2023 року. Разом з цим, обвинуваченому ОСОБА_11 обрано також альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) гривень, обвинуваченому ОСОБА_9 обрано заставу у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 402600 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень та обвинуваченому ОСОБА_10 обрано заставу у розмірі 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 939400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) гривень.

Мотивуючи прийняте рішення місцевий суд зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених на стадії досудового розслідування не зменшились та не відпали, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання кожним з обвинувачених, покладених на них обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 кожен окремо звернулись з апеляційними скаргами, в яких:

-обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави в більш реальному розмірі, що відповідатиме його матеріальному становищу.

Обвинувачений зазначає, що неодноразово піддавався фізичному впливу з боку органів досудового розслідування, задля його зізнання у вчинені злочину, обвинувачення яке йому висунуте взагалі не обґрунтоване, а обраний запобіжний захід принижує його гідність та право на свободу, а тому просить відмовити у клопотанні прокурора про обрання виняткового запобіжного заходу.

-захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Сторона захисту зазначає, що суд вийшов за межі клопотання прокурора та визначив розмір застави, який перевищує розмір, визначений в п.2 ч.5 ст.182 КПК України, взагалі не обґрунтувавши таке рішення, оскільки виключних підстав для обрання застави більшої ніж визначено процесуальним законом не було та прокурором не зазначалось, тим паче такий розмір застави є явно непомірним для обвинуваченого. Судом не було надано оцінки клопотанню сторони захисту щодо можливості змінити обвинуваченому запобіжний захід, з огляду на те, що він має міцні соціальні зв`язки - позитивну характеристику с місця проживання, з моменту повномасштабного вторгнення займається волонтерською діяльністю, здійснює догляд за матір`ю, яка хворіє на цукровий діабет та потребує стороннього догляду.

-Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Сторона захисту зазначає, що суд вийшов за межі клопотання прокурора та визначив розмір застави, який перевищує розмір, визначений в п.2 ч.5 ст.182 КПК України, взагалі не обґрунтувавши таке рішення, оскільки виключних підстав для обрання застави більшої ніж визначено процесуальним законом не було та прокурором не зазначалось, тим паче такий розмір застави є явно непомірним для обвинуваченого. Клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України, оскільки не містить жодного обґрунтування існування реальних ризиків, на які він посилається та навів жодного доводу щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судом першої інстанції в свою чергу взагалі не досліджено клопотання прокурора, а ухвала належним чином не мотивована, не взято до уваги, що обвинувачений має на утриманні дружину та малолітню дитину 2019 року народження, має постійне місце проживання на території м. Одеси, за місцем проживання має позитивну характеристику, має офіційне місце роботи у ФОП ОСОБА_12 (в магазині комп`ютерної техніки), всі ці обставини свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків. Крім того, сторона захисту зазначає, що запобігання ризику можливого переховування обвинуваченого від суду можливо шляхом застування електронного засобу контролю.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_11 , який не заявляв клопотання про особисту участь при здійсненні розгляду поданої останнім апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_11 , а також його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону захисту, яка наполягала на задоволенні апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг сторони захисту; обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який є тяжким та відповідно до ст.12 КК України - передбачено покарання від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання/зміну запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи три окремих клопотання прокурора, в частині існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК та обґрунтованості обвинувачення, висунутого кожному з обвинувачених, суд першої інстанції фактично дотримався вимог процесуального закону, з огляду на таке.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що кожен з обвинувачених, перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження та вчинити інші кримінальні правопорушення. Суд також послався на дані про особу кожного з обвинувачених, та врахував ризики, які не перестали існувати та були враховані при обранні найсуворішого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 стосовно необґрунтованості обвинувачення не можна прийняти до уваги, оскільки апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення. Остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Захисниками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не оскаржується, однак останні посилаються на відсутність ризиків, на які послався суд першої інстанції, з якими колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення кожному з обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також існування ризиків переховування останніх від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та один на одного, з метою викривлення показів у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та вчинення інших кримінальних правопорушень, виправдовуютьобрання найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування кожного з обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення злочину, в тому числі і дані про особу кожного з обвинувачених, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останні можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та обвинувачених один на одного, враховуючи роль кожного в інкримінованих їм діях, в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є учасниками процесу у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених один на одного та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази всіх учасників процесу, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть здійснювати незаконний вплив на таких осіб, схиляючи їх до зміни показів в даному кримінальному проваджені, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинувачених та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 314 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останнім дій, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень та переховування від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для виключення існування ризиків на які посилається сторона обвинувачення.

Апеляційний суд не враховує доводи обвинуваченого ОСОБА_11 щодо здійснення на нього впливу з боку працівників правоохоронних органів, оскільки такі обставини не підтверджені належним чином та перевірка цих доводів здійснюється судом при постановленні відповідного рішення, у разі надходження такого клопотання або відомостей з боку сторони захисту.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, а стороною захисту не надано апеляційному суду будь-яких документів, які стали підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, або неможливість перебування його під вартою.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановлених ризиків.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що обвинувачені раніше не притягались до кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають постійне місце проживання на території Одеської області, обвинувачений ОСОБА_10 має сім`ю та малолітню дитину 2019 року народження та до затримання був офіційно працевлаштований, а також позитивно характеризується за місцем проживання.

Крім того, доводи захисника стосовно наявності в обвинуваченого ОСОБА_9 матері-інваліда не підтверджені належними доказами.

Разом з тим, зазначені посилання сторони захисту щодо міцності соціальних зв`язків кожного з обвинувачених не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобіганню встановлених ризиків у разі застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зокрема такі обставини не були стримуючим фактором щодо не вчиненні незаконних дій, які інкримінуються обвинуваченим, тим паче такі доводи не підтверджені відповідними доказами.

Водночас доводи сторони захисту про визначення непомірного розміру застави як альтернативного запобіжного заходу та не обґрунтування судом свого рішення в цій частині, колегія суддів визнає слушними, оскільки судом не дотримано вимог процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ст.182 КПК, розмір застави визначається у таких межах:

1)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави виключно в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Однак, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не було враховано майновий стан кожного з обвинувачених, та в порушення ч. 4 ст. 182 КПК України, без наявності виключних обставин та без вимог клопотання прокурора в цій частині, фактично визначено непомірний розмір застави.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в 2-ому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.

Водночас, мотивувальна частина ухвали місцевого суду в частині визначення розміру застави, яка перевищує розмір 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, взагалі не містить будь-яких доводів суду щодо визначення застави у більшому розмірі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що стороною обвинувачення, в поданих до суду клопотаннях не ставилось питання про визначення розміру застави, що перевищує, визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочину, що інкримінується обвинуваченим, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, суд не мав права виходити за межі клопотання прокурора та обирати альтернативний запобіжний захід, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, враховуючи встановлене апеляційним судом недотримання місцевим судом вимог процесуального закону, оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню та постановлення апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу суду та постановляючи нове рішення за результатами розгляду клопотань прокурора, при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Крім того, апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки кожного з обвинувачених, які за версією сторони обвинувачення вчинили тяжкий злочин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в максимальних межах п.2 ч.5 ст.182 КПК, який буде стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги захисників задовольнити частково, скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати до кожного з обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК, з покладенням на кожного з обвинувачених обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000214 від 09.07.2022 року- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити три окремих клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування до кожного з обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000214 від 09.07.2022 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 31.07.2023 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 31.07.2023 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 31.07.2023 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 19.06.2023 року; Заставна сума за обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-кп/813/1567/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Кожен з обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на кожного з обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1.прибувати за кожним викликом до суду;

2.не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;

4.утриматися від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження;

5.здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6.носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити кожному з обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомленими, не з`являться до прокурора або суду без поважних причин та не повідомлять про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на кожного з обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обов`язків становить до 31.07.2023 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4