Номер провадження: 11-сс/813/745/23
Справа № 946/2322/23, 1-кс/946/719/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000175 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання сторони обвинувачення та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 08.05.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.11.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , не погоджуючись з рішенням слідчого судді, посилається суворість застосованого запобіжного заходу. Свої доводи мотивує тим, що стороною обвинувачення не надано доказів про те, що підозрюваний буде намагатися приховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати злочинну діяльність. Водночас, ОСОБА_9 є приватним підприємцем, має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, хоча раніше і був судимий, проте нових злочинів не вчиняв та до цього часу його не підозрювали у вчиненні злочину. Навпаки ОСОБА_9 сприятиме слідству у з`ясуванні обставин вказаної справи, щоб він міг продовжити спокійно

жити і займатися підприємницькою діяльністю.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.

Позиції сторін

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви апеляційного суду.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000175 від 07.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, кваліфікованого, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу директора Державної установи «Центр пробації» № 94 від 21.01.2023, ОСОБА_10 призначено на посаду провідного інспектора Ізмаїльського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області.

Відповідно до п.2.4 посадової інструкції провідного інспектора Ізмаїльського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області, затвердженої 01.02.2023 начальником Ізмаїльського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області, на ОСОБА_10 покладено обов`язки щодо здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначено, що правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Частиною 1 ст.6 цього ж Закону визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно ст.18 Закону України «Про пробацію» орган пробації у межах своїх повноважень організовує: забезпечення суду досудовими доповідями про обвинувачених; здійснення нагляду за засудженими; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; соціально-виховну роботу із засудженими; підготовку до звільнення засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі на певний строк.

Частиною 1 ст.11 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Таким чином, провідний інспектор Ізмаїльського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022, який набрав законної сили 03.11.2022, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, однак у відповідності до ст.75 КК України ОСОБА_9 було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та згідно ст.76 КК України на нього покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Виконання вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022, який набрав законної сили 03.11.2022, було покладено на Ізмаїльський районний відділ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Надалі, провідним інспектором Ізмаїльського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_10 , 09.12.2022 після взяття на облік ОСОБА_9 , останньому роз`яснено його обов`язки, покладені на нього вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022, який набрав законної сили 03.11.2022, відібрано пояснення та винесено постанову про явку ОСОБА_9 на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації в 1 та 3 понеділок місяця.

07.02.2023 приблизно о 16 год. 50 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_9 , який в цей час перебував у стані наркотичного сп`яніння та знаходився в приміщенні адміністративної будівлі, а саме: кабінеті № 3, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська 23-А, з невстановлених досудовим розслідуванням причин, виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство провідного інспектора Ізмаїльського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась у цьому ж кабінеті та виконувала свої службові обов`язки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є працівником Ізмаїльського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області та усвідомлюючи, що в кабінеті відсутні сторонні особи, які б могли завадити, ОСОБА_9 раптово наблизившись до ОСОБА_10 , яка в цей час стояла біля столу, дістав з кишені свого одягу господарський ніж та утримуючи його у правій руці, лезом ножа та лівою рукою, в хаотичному порядку почав наносити по тілу ОСОБА_10 удари, в результаті чого остання впала на підлого, після чого ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 , нахилився до неї та продовжив в хаотичному порядку завдавати по її тілу удари лезом ножа та лівою рукою, однак через причини, які не залежали від його волі, довести до кінця свій злочинний умисел ОСОБА_9 не зміг, оскільки ОСОБА_10 чинила опір намагаючись руками відбиватись від ударів та кричала, через, що до кабінету зайшов свідок, який затримав ОСОБА_9 на місця вчинення ним злочину.

Своїми умисним протиправними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаних ран на волосистій частині голови, кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; множинних саден та синців на тулубі та кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у вчиненні вказаного злочину обґрунтовано підозрюється громадянин ОСОБА_9 .

07.02.2023 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08.02.2023 о 14 год. 20 хв. ОСОБА_9 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, кваліфікованого, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення органом досудового розслідування підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом затримання, протоколом допиту потерпілої, протоколами допитів свідків, висновками експертів та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, і це апелянтом не оспорюється.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2023 підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 год. 30 хв. 07.04.2023.

Зважаючи на складність провадження, необхідність проведення ряду слідчих дій та отримання висновків експертів, зокрема на цей час органом досудового розслідування не отримано висновків експертів по призначеним судово-медичним, імунологічним, цитологічним експертизам та амбулаторно судово-психіатричній експертизі, 30.03.2023 керівником Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_11 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, який спливає 08.04.2023, до 3-х місяців, тобто до 08.05.2023, включно.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 слідчим суддею встановлено, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків передбачених п.1,3, 5 ст.177 КПК України, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого або свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_9 буде мати можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1), оскільки розуміє, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Також, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілого або свідків у цьому кримінальному провадженні (п.3), так як обізнаний про адреси їх проживання, місця роботи.

Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5), оскільки його протиправні дії, які були спрямовані на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 , через обставини, які не залежали від його волі, до кінця доведені не були.

Про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вказує і те, що на момент вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 , він був раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З моменту взяття підозрюваного ОСОБА_9 під варту та до моменту подання цього клопотання обставини, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та не змінилася обстановка, яка дає органу досудового розслідування підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного жоден із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити не зможе.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

На думку слідчого судді, доведеними є ризики, передбачені п.1,3,5 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інший злочин, незаконно впливати на потерпілого або свідків у кримінальному провадженні. Існування зазначених ризиків доведено наявними об`єктивними даними, здобутими під час досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на доведення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та має бути задоволено, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а також зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого або свідків, вчинити інший злочин, та встановлення неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Ризики, на наявності яких наголошують слідчий та прокурор на даний момент не зникли, продовжують існувати та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

З вказаного вище вбачається, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, так як може не запобігти ризикам вчинення нових злочинів, переховування від органів досудового розслідування та впливу на потерпілу, свідків.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вирішуючи питання про продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та тяжкості можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з огляду на підтвердження викладених вище ризиків, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, слідчій суддя дійшов висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а тому визнав за можливе та необхідне продовжити застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати строків досудового слідства, а тому запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства.

Отже, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя визнав за доцільне продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 в межах строку досудового розслідування.

З цими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів та вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту такими, що ці висновки не спростовують.

Згідно усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення підозрюваного, обвинуваченого під вартою, слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року (п.79) продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Також в рішенні ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви" (п.219) зазначено, що продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Обґрунтовуючи необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 слідчий суддя врахував характер кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, у можливому вчиненні якого він підозрюється, а також тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, у випадку доведення вини підозрюваного у його вчиненні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив, що наведені стороною обвинувачення докази із розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_9 з кримінальним правопорушенням на даному етапі досудового розслідування. В подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зазначене узгоджується з позицією, яка викладена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Відомості, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

Враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування є наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що, перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_9 , будучи обізнаним про тяжкість покарання, що йому може загрожувати у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду, а також, усвідомлюючи, що підозра, яка йому повідомлена, базується на показаннях потерпілої та свідків, може незаконно впливати на них у цьому кримінальному провадженні, так як обізнаний про адреси їх проживання, місця роботи. Крім того, він може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки його протиправні дії, які були спрямовані на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 , через обставини, які не залежали від його волі, до кінця доведені не були. На це вказує і те, що на момент вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 , він був раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що вказує на його схильність до вчинення злочині проти життя та здоров`я людини та його негативну репутацію.

Що ж до доводів апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та визнаних наявними слідчим суддею, колегія суддів підкреслює наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про те, що ОСОБА_9 не має намірів переховуватися від органів досудового розслідування та суду, здійснювати вплив на потерпілу та свідків, продовжувати злочинну діяльність, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

За результатами перевірки ухвали слідчого судді судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_9 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів наголошує, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, а також обставин, які могли бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та сторона захисту, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надала.

Слідчий суддя врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України та у відповідності до положень даної норми ухвалив обґрунтоване та законне рішення.

Обставини, на які посилається захисник, а саме, що ОСОБА_9 є приватним підприємцем, має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, на думку колегії суддів, не спростовують доцільність застосування заходу забезпечення у кримінальному провадженні щодо нього.

Як убачається з матеріалів справи, підозрюваний ОСОБА_9 раніше судимий, неодружений, офіційно не працює, за місце проживання характеризується негативно, підтримає стосунки з раніше судимими особами, помічений у зловживанні алкогольними напоями, протягом іспитового строку підозрюється у вчиненні нового злочину, що ставить під сумнів наявність у нього міцних соціальних зв`язків та в свою чергу не може слугувати запорукою запобігання ризиків, визнаних слідчим суддею доведеними, здатними забезпечити його належну процесуальну поведінку в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

( а.п.30 34)

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Апеляційний суд вважає, що у вказаній справі суспільний інтерес превалює над приватним інтересом ОСОБА_9 .

Враховуючи вищезазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, цілком обґрунтованими є і посилання в клопотанні слідчого на те, що для завершення досудового розслідування необхідно виконати ряд необхідних слідчих та процесуальних дій, отримати висновки експертиз, які зазначені в клопотанні слідчого, спрямованих на завершення досудового розслідування.

Будь-яких зволікань з проведенням вищевказаних процесуальних дій з боку органів досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Отже, висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08.05.2023 включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4